ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/582/25      Головуючий суддя І інстанції Шалімов Д. В.
Провадження № 33/818/1156/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Варфоломєєвої С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Богодухівського районного суду Харківської області від 06 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що 13 березня 2025 року, о 23.20 год. по вул. Віталія Сахна, 43 в м. Богодухові ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я Богодухівській ЦРЛ відмовився під відеозапис із застосуванням технічного засобу відеозапису нагрудної Body Cam 4 та в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу в якій він просив скасувати постанову судді суду першої інстанції, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що матеріали цієї справи не містять відомості щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Разом з тим, долучений до матеріалів справи відеозапис сторона захисту вважає небезперервним, а також не повним та таким, що не відображає факт керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом, що є одним із процесуально визначальних фактів для правильного розгляду цієї справи. Крім того, сторона захисту ставиться критично до показів свідків у цій справі, як письмових, так і наданих суду першої інстанції. Разом з тим, апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на розбіжність у часі оспорюваної події, який зафіксований протоколом, відеозаписом та рапортом поліцейського.
Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції не було проголошено повний текст оскаржуваного рішення, який йому був необхідний для подання обґрунтованої апеляційної скарги. Разом з тим, пропущений строк на оскарження постанови суду становить один день, тобто є незначним.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. На підтримку її обґрунтованості надавала аналогічні зазначеним в апеляційній скарзі пояснення. Разом з тим, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі ОСОБА_1 повідомив, що в той день керував транспортним засобом та рухаючись до дому, здійснював об`їзд ям, потрапив в люк, після чого залишився на місці події.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№270699 від 13.03.2025 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 13 березня 2025 року, о 23.20 год. по вул. Віталія Сахна, 43 в м. Богодухові автомобілем ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я Богодухівській ЦРЛ відмовився під відеозапис із застосуванням технічного засобу відеозапису нагрудної Body Cam 4 та в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено «вину свою не визнаю» що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом протоколу та надано можливість надати пояснення пояснення по суті правопорушення, яким скористався ОСОБА_1 , висловивши свою незгоду з відомостями протоколу.
Відповідно до пояснень ОСОБА_2 13.03.2025 він був запрошений в якості свідка процесуальної дії під час якої працівники поліції встановили ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , який відмовився від виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Водія було ознайомлено із змістом протоколу, а також правами та обов`язками.
З відомостей пояснень ОСОБА_3 вбачається, що вона 13.03.2025 вона була запрошена працівниками поліції в якості свідка процесуальної дії під час якої поліцейським було запропоновано водію ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння пройти відповідний огляд у встановленому законом порядку. Від виконання законної вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився. ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, а також правами та обов`язками.
Відомостями довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях водія ОСОБА_4 , а також копією посвідчення водія особи, яка притягається до адміністративної відповідальності встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 . Разом з цим, у зв`язку із позбавленням права керування транспортними засобами за порушення ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП від 20.11.2023 посвідчення водія вилучено та здане на збереження до ТСЦ 6343 РСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, що свідчить про те, що ОСОБА_1 обізнаний щодо обов`язковості проведення огляду на стан сп`яніння, а також про те, що він висновків стосовно неприпустимості порушення зазначених вимог Закону не зробив.
Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння встановлено, що медичний огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із його відмовою.
З відомостей копії електронного рапорту вбачається, що 13.03.2025 о 22 год. 07 хв до РУ надійшло повідомленння засобами телефонного зв`язку про те, що 13.03.2025 о 22 год 03 хв за адресою м. Богодухів, вул. В. Сахна, 43 до стоїть автомобіль ВАЗ 2110 чорного кольору водій знаходиться в стані сп`яніння. 
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу встановлено, що транспортний засіб знаходиться в нерухомому стані, оскільки здійснив наїзд на каналізаційний люк. За кермом цього автомобілю знаходиться ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме млява мова. Крім того водій повідомив про те, що вживав алкогольні напої (файл VID250313-220956F 02 хв – 03 хв). Разом з тим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 намагався вчинити дії для уникнення відповідальності та був попереджений про відеофіксацію процесуальних дій працівниками поліції. Поліцейські повідомили водія про те, що стосовно нього є заява на службу ІПНП. Працівниками поліції, після встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, було запропоновано особі, яка притягається до адміністративної відповідальності пройти огляд у встановленому законом порядку. Від виконання цієї законної вимоги поліцейського ОСОБА_1 відмовився. Після чого, працівниками поліції було додатково залучено двох свідків в присутності яких ОСОБА_1 таж відмовився проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки так і в закладі охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Разом з тим, стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд встановив, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції або їх упередженості під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок – уникати юридичної відповідальності.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.
З відомостей відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Належить звернути увагу, що ОСОБА_1 своїми діям намагався переконати працівників поліції не складати стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим був попереджений про відеофіксацію події нагрудними камерами.
За таких обставин, наявність неспростованих під час апеляційного перегляду відомостей протоколу та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави стверджувати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення медичного огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відомостях цієї справи факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є необґрунтованими, суб`єктивними та спростовуються відомостями матеріалів цієї справи.
З відомостей дослідженого в цій частині відеозапису вбачається, що транспортний засіб знаходиться в нерухомому стані, оскільки наїхав на перешкоду у вигляді люку, кришка якого знаходилась між лівими колесами автомобілю. Разом з тим, працівниками поліції встановлювався наїзд на бетонну опору про що зазначалось на відеозаписі. Крім того, під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 особисто повідомив суд про те, що керував транспортним засобом та здійснив наїзд на люк коли прямуючи до дому об`їздив ями. Разом з тим, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, від`їхав від його будинку 100- 150 метрів не доїхав до повороту, оскільки застряг у люці.
За таких обставин вищезазначені обставини надають можливість суду фактично встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що спростовують доводи апеляційної скарги в цій частині.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неможливості врахування відомостей відеозапису у цій справі, оскільки технічний носій на якому він знаходиться фізично пошкоджений та не підписаний електронно цифровим підписом, а також невідповідність часу вчиненого правопорушення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Крім того, належить врахувати особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження, а також природи правопорушення.
Національний припис закону, а саме ст. 251 КУпАП, встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Враховуючи викладене, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22 протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкту владних повноважень. На патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.
Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення, а також в межах тих обставин, яких вимагає обстановка, що склалася. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Разом з тим, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_5 наїхав на люк лівою частиною свого транспортного засоби а власне люк після зупинки автомобілю знаходиться між колесами лівої сторони транспортного засобу. Більш того, працівниками поліції також було зазначено водію про пошкодження бетонної опори та частини транспортного засобу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (файл VID250313-220956F). Поряд з цим, суд апеляційної інстанції, враховуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що хоча технічний носій і містить зовнішнє пошкодження, однак фактично відтворюється з можливістю безперешкодного перегляду, зокрема і для сторони захисту, що надає можливість встановити суду усі процесуально визначальні для правильного розгляду цієї справи факти. Зазначене підтверджує також те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності містить детальний аналіз відеозапису доданого до протоколу про адміністративне правопорушення у цій справі. Тобто відомості відеозапису долученого до оспорюваного протоколу стороні захисту - відомі та вочевидь надає їй реальної можливості використати ці відомості для захисту ОСОБА_5 , а суду – надати належну оцінку обставинам справи, що спростовує доводи апеляційної скарги.
З огляду на апеляційні доводи стосовно відсутності електронного цифрового підпису відеозапису, суд апеляційної інстанції враховує, що цей відеозапис доданий до протоколу компетентною посадовою особою, яка формує справу про адміністративне правопорушення для направлення до суду. Посилання на проведення відеозапису наявні в оспорюваному протоколі (п.10 протоколу), а також супровідний лист заступника начальника Богодухівського РВП в Харківській області В. Рєзнік. Ці відомості у своїй сукупності та взаємозв`язку надають об`єктивну можливість суду як першої так і апеляційної інстанції оцінити докази відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, згідно яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Крім того, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності часу правопорушення зафіксованому матеріалами справи, на думку суду апеляційної інстанції, не спростовують вини ОСОБА_1 у правопорушенні, яке ставиться йому у провину. Разом з тим, враховуючи що розбіжності у часі вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначеними у протоколі, копії електронного рапорту та на відеозаписі є незначним, а матеріали справи не містять будь-яких відомостей стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення у той же час, належить вважати правильними відомості оспорюваного протоколу стосовно часу вчиненого ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними, необґрунтованими та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
За аналогічних підстав доводи апеляційної скарги стосовно критичної оцінки пояснень свідків у справі також належить вважати суб`єктивними та необґрунтованими, враховуючи що матеріали справи не містять відомостей які б свідчили про будь-які неприязні взаємовідносини між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідками у справі або які б свідчили про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не можуть бути свідками у справі згідно вимог та принципів чинного законодавства. Більш того, відомості пояснень свідків не є єдиним доказом у справі та повністю узгоджується з відомостями відеозапису, доданого до протоколу. При цьому належить врахувати, що всі докази у справі оцінюються у їх сукупності та взаємозв`язку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження Богодухівського районного суду Харківської області від 06 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Богодухівського районного суду Харківської області від 06 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков