ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ
справа № 296/9988/24
провадження № 51-338км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 06 червня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року щодо 
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 06 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. 
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня його фактичного затримання - з 05 вересня 2024 року.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 вирішено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та цивільного позову.
Згідно з вироком районного суду, 19 травня 2019 року близько 05:30, ОСОБА_8 , перебуваючи поряд з нічним клубом «Maximum», що на вул. В. Бердичівській, 33 в м. Житомирі, з хуліганських спонукань, безпричинно, зневажаючи загально прийнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, що виразилось в тимчасовому порушенні нормальної діяльності установи, використовуючи малозначний привід для конфлікту, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_9 , під час якого зчинився галас, на який вийшли інші відвідувачі, заспокоюючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час вказаного словесного конфлікту, за вказаних обставин, у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з хуліганських мотивів.
Далі ОСОБА_8 , у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, підійшов до ОСОБА_9 та кулаком наніс один удар в голову, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю.
ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись безпорадним станом потерпілого, який лежав на землі, ногою наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів в голову.
Внаслідок вказаних дій, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді: внутрішньо-черепної травми у вигляді крововиливів у товщу м`яких мозкових оболонок, підпільного простору і поверхневих шарів кори мозку та кільцеподібних периваскулярних крововиливів у речовину стовбуру головного мозку з реактивними змінами, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лівій лобно-скроневій ділянці з реактивними змінами та ознаками організації, садна в лівій скроневій ділянці.
Вказана внутрішньо-черепна травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні лікарні від внутрішньо-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку-набухання речовини головного мозку.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2024 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК у зв`язку із закінченням строку давності та кримінальне провадження в цій частині обвинувачення закрито.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 29 грудня 2025 року залишив без змін вирок районного суду, а апеляційну скаргу сторони захисту - без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Свою позицію обґрунтовує тим, що суди попередніх інстанцій допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, адже в матеріалах кримінального провадження наявні висновки експертів, які містять розбіжності щодо причини настання смерті ОСОБА_9 . З цих підстав, як стверджує касатор, сторона захисту клопотала про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, однак в силу того, що речові докази (гістологічні препарати), які відбирались у потерпілого ОСОБА_9 під час огляду трупа, відсутні в камері зберігання, тому відповідної експертизи проведено не було, а отже, як уважає захисник, порушено право на захист ОСОБА_8 . Також адвокат ОСОБА_6 наполягає і на тому, що слідчий порушив порядок зберігання речових доказів, що призвело до їх втрати, як наслідок, до порушення права на захист засудженого. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про допит слідчого, який за відсутності правових підстав призначив повторну комісійну судово-медичну експертизу, за результатами якої було отримано висновок експерта від 15 лютого 2022 року № 381/20. Зазначає, що висновки експертів від 04 січня 2022 року № 78/21 та № 381/20 від 15 лютого 2022 року є недопустимими доказами, оскільки вони здобуті поза межами процесуальних строків, визначених п. 2 ч. 2 ст. 219 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), що діяла на момент проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. 
Крім іншого акцентує на тому, що відомості про це кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 29 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 115 КК, а тому підозру ОСОБА_8 орган досудового розслідування повинен був вручити протягом 18 місяців, тобто до 29 листопада 2020 року, однак підозра обвинуваченому була вручено лише 03 вересня 2024 року, незважаючи на той факт, що відкриті стороні захисту матеріали провадження не містять даних про те, що провадження зупинялося. Вказує, що ухвали слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира від 27 листопада 2020 року (в справі № 295/14258/20) та від 30 листопада 2021 року (в справі № 295/15693/21) про продовження строку досудового розслідування не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК.
На всі ці порушення зверталась увага апеляційного суду, однак він їх не усунув, що призвело до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження

У поданому письмовому запереченні та доповнень до нього на касаційну скаргу захисника потерпілий ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свою позицію на спростування доводів скарги сторони захисту, просить залишити без змін вирок районного суду та ухвалу суду апеляційної інстанції.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_7 заперечили проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, оскаржувані судові рішення просили залишити без змін.
Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , фактично заперечує повноту судового розгляду та ставить під сумнів правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень Суду законом не віднесено.
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, покликається у своїй скарзі касатор, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Таким чином доводи захисника про те, що суди попередніх інстанцій не перевірили версію сторони захисту щодо причини смерті потерпілого ОСОБА_9 стосуються фактичних обставин і не є предметом перевірки касаційного суду.
Разом із тим під час перегляду оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів уважає надану оцінку доказам судами попередніх інстанцій правильною.
Аргументи сторони захисту щодо недоведення належними й допустимими доказами наявності у діях ОСОБА_8 ознак інкримінованого злочину є хибними.
Так, кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК настає у разі заподіяння особі умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Для застосування ч. 2 ст. 121 КК обов`язковою і необхідною умовою є встановлення причинного зв`язку між тяжкими тілесними ушкодженнями і смертю, що настала.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, ОСОБА_10 умисно та цілеспрямовано завдав потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього, що підтверджується: показаннями самого засудженого, потерпілого ОСОБА_7 (батька померлого); свідків ОСОБА_11 (товариш ОСОБА_9 , з яким разом відпочивали у розважальному закладі та розбороняв підозрюваного і потерпілого під час бійки), ОСОБА_12 (очевидець бійки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який чітко вказав, що обвинувачений, після того як потерпілий впав від його удару, повернувся назад до ОСОБА_9 та почав його бити ногами, який лежав на землі. Обвинувачений стрибнув обома ногами на грудну клітину потерпілого та потім вдарив ногою по голові. Не бачив, щоб потерпілий бив обвинуваченого); експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; а також протоколом огляду предмету (диску DVD-R) від 07 червня 2019 року, на якому зафіксовані обставини нанесення ОСОБА_8 ударів ОСОБА_9 на перехресті вулиць В. Бердичівської та Старий Бульвар в м. Житомирі 19 травня 2019 року о 05:19; протоколами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_11 від 05 липня 2019 року, які відтворили обставини події, зокрема, механізм нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 ; висновків експертів, а також речовими доказами, та іншими доказами, детально відображеними у вироку, які місцевий суд визнав належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, не містять суперечностей та доповнюють один одного.
При цьому, факт перебування ОСОБА_8 на місці вчинення злочину підтверджується довідкою Управління оперативно-технічних заходів ГУНП в Житомирській області, згідно з якою власник абонентського номеру НОМЕР_1 , яким є ОСОБА_8 , ймовірно міг перебувати на місці вчинення злочину в період часу з 04:20 до 05:40 19 травня 2019 року, після чого в 05:49 цього ж дня одразу ж почав рухатись звідти в напрямку вулиці Бориса Тена.
Наявні в матеріалах кримінального провадження докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою, а тому об`єктивних підстав сумніватись в їх достовірності немає.
Водночас, сторона захисту наполягає, що причиною смерті ОСОБА_9 є токсико-гіпоксична енцифалопатія (отруєння наркотичними речовинами), а тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_9 належать до категорії легких тілесних ушкоджень і не знаходились в причинному зв`язку з його смертю. Свою версію сторона захисту обґрунтовує висновком комісійної експертизи від 14 листопада 2019 року № 120.
Однак ця версія була предметом перевірки судів попередніх інстанцій та не знайшла свого підтвердження під час розгляду.
Так, тяжкі тілесні ушкодження - це ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння або такі, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу викликають явища, які загрожують життю і без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються або можуть закінчитися смертю.
При цьому попередження смерті, обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги під час оцінки загрози життю за таких ушкоджень.
Загрозливий для життя стан - це стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що пройшов після їх заподіяння, отже перебуває з ними в прямому причинно-наслідковому зв`язку.
З матеріалів провадження слідує, що настання суспільно небезпечних наслідків, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, встановлено повторною судово-медичною експертизою гістологічних об`єктів трупа ОСОБА_9 та повторною комісійною судово-медичною експертизою.
Так, висновком експерта-гістолога Обласного бюро судово-медичної експертизи ЖОР ОСОБА_13 від 23 липня 2019 року № 1683, за результатами мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_9 , встановлено, зокрема, набряк, набубнявіння речовини головного мозку. Вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах голови у лобно-скроневій ділянці з ознаками організації.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 15 лютого 2022 року № 381/20 у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: внутрішньо-черепна травма у вигляді крововиливів у товщу м`яких мозкових оболонок, підпіальний простір і поверхневі шари кори мозку та кільцеподібні периваскулярні крововиливи у речовину стовбуру головного мозку з реактивними змінами, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лівій лобно-скроневій ділянці з реактивними змінами та ознаками організації, садна в лівій скроневій ділянці.
Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньо-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку-набухання речовини головного мозку. Виходячи з морфології та характеру внутрішньо-черепної травми за клінічними проявами, рентгенологічними даними, результатами розтину трупа та повторного судово гістологічного дослідження, можна припустити можливість її виникнення за ротаційним механізмом (різке зміщення та ротація великих півкуль головного мозку відносно більш фіксованого стовбура за рахунок прискорення голови, можливо і в результаті ударної дії).
Внутрішньо-черепна травма знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, відповідно до підпункту «в» п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».
Також у матеріалах кримінального провадження містяться висновки судово-медичної експертизи від 26 липня 2019 року № 1902/595, відповідно до якої смерть ОСОБА_9 настала від набряку набухання головного мозку внаслідок токсико-гіпоксичної енцефалопатії, яка розвинулась на фоні отруєння невідомою речовиною та висновок комісійної судово-медичної експертизи від 14 листопада 2019 року № 120, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 виявилася токсикоз-гіпоксична енцефалопатія, яка ускладнилась набряком набуханням головного мозку і його здавленням.
Водночас експертом-гістологом ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» ОСОБА_14 під час повторного експертного мікроскопічного дослідження гістологічних об`єктів трупа ОСОБА_9 , зокрема мозку (4 зрізи), були виявлені крововиливи у товщу м`яких мозкових оболонок, підпіальний простір та поверхневі шари кори мозку у немаркірованих фрагментах речовини мозку, з реактвивними змінами. Кільцеподібні та периваскулярні крововиливи у речовині стовбуру мозку з реактивними змінами. Деструктивний набряк речовини стовбуру мозку, що відображено у висновку від 04 січня 2022 року № 78/21.
Таким чином, вирішальне значення у встановленні тяжкості тілесних ушкоджень та їх знаходження у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_9 має наявність внутрішньо-мозкової травми з крововиливами у речовину головного мозку.
Кожен з допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції за клопотанням сторони захисту експертів-гістологів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили власні висновки за результатами мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_9 та наполягали на їх правильності.
Експерт-гістолог ОСОБА_13 при роз`ясненні власного висновку вказала, що під час експертного дослідження були виявлені крововиливи в м`яких тканинах голови у лобно-скроневій ділянці.
Натомість експерт-гістолог ОСОБА_14 наполягала, що при проведенні повторної експертизи були виявлені крововиливи і в речовині головного мозку.
На переконання колегії суддів, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що в експертному висновку від 04 січня 2022 року № 78/21, складеному експертом-гістологом ОСОБА_14 , детально описані зміни у стовбурі мозку, виявлені при мікроскопічному дослідженні зрізів мозку трупа ОСОБА_9 , які надавали підстави стверджувати про наявність крововиливів у речовині головного мозку.
При цьому, суди констатували, що наведені в експертному висновку від 04 січня 2022 року № 78/21 обґрунтування експерта ОСОБА_14 під час судового розгляду не були спростовані показаннями експерта-гістолога ОСОБА_13 , а також письмовими доказами: довідкою Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради від 02 червня 2019 року про причину смерті ОСОБА_9 , актом судово-медичного обстеження № 1666 від 10 червня 2019 року та висновками первинних експертиз № 1683 від 23 липня 2019 року, № 1902/595 від 26 липня 2019 року та № 120 від 14 листопада 2019 року.
За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, цілком обґрунтовано вважав доведеним факт наявності крововиливів в речовині головного мозку, та настання смерті ОСОБА_9 від внутрішньо-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку-набухання речовини головного мозку, яка знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Неможливість експертним шляхом встановити конкретний механізм утворення черепно-мозкової травми у ОСОБА_9 за результатами проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи (висновок № 381/20 від 15 лютого 2022 року) не спростовує встановлених судом обставин, що саме внаслідок нанесення ОСОБА_8 ударів руками та ногою ОСОБА_9 в голову, -була заподіяна черепно-мозкова травма. Зазначене також повністю узгоджується з дослідженим судом відеозаписом з місця події, з якої вбачається механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 та показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що саме висновок комісійної судово-медичної експертизи від 15 лютого 2022 року № 381/20, який у повній мірі узгоджується із дослідженими вказаними письмовими доказами, показаннями свідків та потерпілого, а також що саме ця експертиза, остання за часом, проведена за матеріалами кримінального провадження, з урахуванням наданої медичної документації та за результатами повторного судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів ОСОБА_9 , більш детально та обґрунтовано надає відповіді щодо встановлення причин смерті потерпілого ОСОБА_9 .
Більш того, суди попередніх інстанцій зазначили, що саме вказаним висновком спростовується причина смерті ОСОБА_9 - набряк набухання головного мозку внаслідок токсико-гіпоксичної енцефалопатії, яка розвинулась на фоні отруєння невідомою речовиною, яка встановлена висновком експерта від 26 липня 2019 року № 1902/595; токсико-гіпоксична енцефалопатія, яка ускладнилась набряком набуханням головного мозку і його здавленням. В основі розвитку токсико-гіпоксичної енцефалопатії явилось отруєння речовиною, якою могли бути наркотичні препарати, при дослідженні на мультипанелі на виявлення наркотиків була позитивна реакція на амфітамін, метаперетаніл, екстазі, марихуану, яка встановлена висновком від 14 листопада 2019 року № 120, враховуючи, що висновком комісійної судово-медичної експертизи від 15 лютого 2022 року № 381/20 беззаперечно встановлено, що позитивний результат застосованого якісного (не кількісного) скринінгового імуноферментного методу виявлення наркотичних речовин у сечі ОСОБА_9 має низьку специфічність і високу перехресну реактивність з антитілами до амфетаміну і метамфетаміну. Враховуючи також позитивні результати майже на всі наркотичні речовини мультипанелі тесту, його результати не можна вважати достовірними без відповідного підтвердження більш специфічним (хроматографічним) методом. Більш того, настання смерті від гострого отруєння наркотичними речовинами, зокрема, психо-стимулюючої дії, має місце в перші години після отруєння.
Проте, смерть ОСОБА_9 , який перебував в реанімаційному відділенні «анестезіології з ліжками для ІТ» з 19 по 31 травня 2019 року в тяжкому стані без позитивної динаміки, незважаючи на інтенсивну терапію, настала лише 31 травня 2019 року о 18:30.
Також, за результатами даної експертизи встановлено, що у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження внутрішньо-черепна травма у вигляді крововиливів у товщу м`яких мозкових оболонок, підпіальний простір і поверхневі шари кори мозку та кільцеподібні периваскулярні крововиливи у речовину стовбуру головного мозку з реактивними змінами, крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лівій лобно-скроневій ділянці з реактивними змінами та ознаками організації, садна в лівій скроневій ділянці. Такі мікроскопічні зміни не вказують на ознаки отруєння. Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньо-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з розвитком набряку-набухання речовини головного мозку. Виходячи з морфології та характеру внутрішньо-черепної травми за клінічними проявами, рентгенологічними даними, результатами розтину трупа та повторного судово гістологічного дослідження, можна припустити можливість її виникнення за ротаційним механізмом (різке зміщення та ротація великих півкуль головного мозку відносно більш фіксованого стовбура за рахунок прискорення голови, можливо і в результаті ударної дії).
Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що внутрішньо-черепна травма знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Між тим колегія суддів зауважує, що нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень відбувалося з хуліганських мотивів, при цьому метою заподіяння тілесних ушкоджень було прагнення обвинуваченого заподіяти шкоду потерпілому ОСОБА_9 . В свою чергу кількість, характер, локалізація та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому вказують на те, що ОСОБА_8 вчиняв протиправні дії з прямим умислом, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Водночас, враховуючи поведінку ОСОБА_8 після нанесення ударів, який відразу залишив місце події, Суд уважає, що ставлення обвинуваченого до настання смерті ОСОБА_9 характеризується злочинною недбалістю. Тобто обвинувачений хоча й не передбачав можливості настання тяжких суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак повинен був і міг їх передбачити.
Колегія суддів уважає необґрунтованими твердження захисника про те, що не проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи гістологічних зразків потерпілого ОСОБА_9 , які були втрачені органом досудового розслідування, свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, виходячи з такого.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Корольовського районного суду від 03 березня 2025 року, за клопотанням адвоката ОСОБА_6 , була призначена повторна комісійна судово-медична експертиза з метою підтвердження причини смерті ОСОБА_9 , проведення якою було доручено Вінницькому обласному бюро судово-медичної експертизи.
Однак, у зв`язку з неможливістю через об`єктивні причини виконати клопотання експерта щодо надання гістологічного матеріалу через його втрату органом досудового розслідування, та відсутності оригіналів достовірних результатів дослідження крові ОСОБА_9 на якісний та кількісний вміст наркотичних речовин, у зв`язку зі спливом терміну зберігання, ухвала суду про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи була повернута без виконання.
З огляду на наведене, Верховний Суд уважає правильним твердження апеляційного суду, що право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист порушено не було, враховуючи, що повторна експертиза гістологічних зразків потерпілого ОСОБА_9 за клопотанням сторони захисту була призначена, однак не була проведена з об`єктивних причин. 
Окрім того, колегія суддів погоджується з позицією апеляційного суду, що відсутність одного із речових доказів (гістологічного матеріалу), з яким вже було проведено ряд експертиз, результати яких містяться у матеріалах кримінального провадження, для проведення повторної експертизи - є підставою для притягнення до відповідальності службових осіб, які відповідали за їх зберігання, а не скасування вироку суду, як того вимагає сторона захисту.
Разом з тим Суд наголошує, що втрата гістологічних зразків потерпілого ОСОБА_9 відбулась після 22 лютого 2022 року, тобто після повномасштабного вторгнення рф на територію України, а тому така позиція захисника щодо порушення права на захист ОСОБА_8 не спростовує висновків попередніх експертиз, якими вже було встановлено причину смерті ОСОБА_9 .
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про допит слідчого, який на думку захисника, за відсутності правових підстав призначив повторну комісійну судово-медичну експертизу, за результатами якої було отримано висновок експерта від 15 лютого 2022 року № 381/20, колегія суддів відхиляє, оскільки районним судом встановлено, що слідчий ОСОБА_16 у постанові від 24 листопада 2020 року про призначення повторної комісійної судово - медичної експертизи належним чином обґрунтував сумніви щодо правильності висновків первинних експертизи, а висловлену позицію захисника суд касаційної інстанції розцінює як незгоду з прийнятим рішенням.
Що стосується доводів сторони захисту про те, що слідчі дії проводились поза межами процесуальних строків, визначених п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК, що діяла на момент проведення досудового розслідування у даному кримінальному проваджені, то колегія суддів з цього питання зазначає таке.
Так, відповідно до вимог ст. 219 КПК (в редакції Закону від 11 січня 2019 року) строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить вісімнадцять місяців - кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР - 29 травня 2019 року за № 12019060020002193 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 115 КК.
Тобто, для вказаного кримінального провадження строк досудового розслідування до повідомлення особи про підозру спливав 29 листопада 2020 року.
Разом з тим, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 27 листопада 2020 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019060020002193 до 01 грудня 2021 року. В подальшому, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2021 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні було продовжено до 01 червня 2022 року.
Таким чином, як правильно зазначили суди, що висновок судової гістологічної експертизи від 04 січня 2022 року № 78/21 та висновок комісійної судово-медичної експертизи від 15 лютого 2022 року № 381/20, законність яких оспорює сторона захисту, отримано в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №12019060020002193, строк якого закінчувався 01 червня 2022 року.
Крім того, як відомо із загальнодоступних джерел інформації 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення рф на територію України, і на території України було введено воєнний стан, який діє по теперішній час.
Відповідно до ч. 8 ст. 615 КПК (у редакції Закону України № 2236-ІХ від 20 травня 2022 року) у кримінальних провадженнях, в яких з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та на дату введення воєнного стану жодній особі не повідомлено про підозру, строк від дати введення воєнного стану до дати його припинення чи скасування не включається до загальних строків, передбачених частиною другою статті 219 цього Кодексу.
28 липня 2022 року за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які спричинили його смерть, було внесено до ЄРДР відомості за № 42022062020000137 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Цього ж дня постановою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_17 від 28 липня 2022 року матеріали кримінальних проваджень №12019060020002193 від 29 травня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 115 КК та № 42022062020000137 від 28 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, об`єднано в одне провадження, якому присвоєно № 12019060020002193.
Законом України № 3509-ІХ від 08 грудня 2023 року норму закону, яка регулює строки у кримінальних провадженнях до повідомлення особи про підозру, передбачену ч. 2 ст. 219 КПК, було виключено.
З огляду на наведене, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 почав обраховуватися з часу повідомлення йому про підозру, а саме з 03 вересня 2024 року.
Доводи захисника про застосування положень кримінального процесуального закону через призму ст. 5 КК, не ґрунтуються на вимогам закону, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Стаття 5 КК регулює дію закону України про кримінальну відповідальність у часі, а не положень кримінального процесуального закону.
Доводи захисника про те, що ухвали слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира від 27 листопада 2020 року (справа № 295/14258/20) та від 30 листопада 2021 року (справа № 295/15693/21) про продовження строку досудового розслідування не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, а тому вони не можуть братися до уваги судом, як і докази здобуті під час дії вказаних ухвал, колегія суддів уважає їх необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурором зазначені процесуальні документи були витребувані з Богунського районного суду м. Житомира та в порядку ст. 290 КПК відкриті обвинуваченому, його захиснику та потерпілому, які не висловлювали сумніви щодо їх достовірності.
За таких обставин, а також враховуючи, що прокурором виконані вимоги кримінального процесуального законодавства щодо відкриття вказаних ухвал стороні захисту та потерпілому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для визнання недопустимими доказів, зібраних слідчим під час дії цих ухвал.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що самі по собі ухвали не несуть доказового значення у даному кримінальному провадженні, а є лише інструментом здобуття доказів, а тому їх не відкриття на стадії завершення досудового розслідування не тягне за собою безумовне визнання всіх здобутих під час їх дії доказів не допустимими. Натомість відкриття цих ухвал в порядку ст. 290 КПК під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурором підтверджують факт отримання органом досудового розслідування оскаржуваних стороною захисту доказів, у передбачений законом спосіб.
Не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про формальний розгляд кримінального провадження в апеляційному суді.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд, керуючись статтями 404, 405, 407, 412-414 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 , доводи якої є аналогічними його касаційній скарзі, ретельно перевірив зазначені в них аргументи, проаналізував їх, дав на них переконливі відповіді, вказавши в ухвалі підстави необґрунтованості доводів сторони захисту.
Суд уважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до правил кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК, а тому твердження касатора про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставним.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та матеріали кримінального провадження, Верховний Суд погоджується з наведеними місцевим та апеляційним судами висновками на спростування наведених вище доводів, уважає їх обґрунтованими та мотивованими.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 06 червня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3