ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/375/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії: головуючий суддя Міліціанов Р.В., судді Іванчук С.В., Ржепецький В.О., при секретарі Залуцькому Д.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі 
за позовом Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», м. Ужгород
про визнання недійсними та скасування рішень

за участю представників:
позивача, апелянта: Петрецький С.І.
відповідача: Кривка М.В.

ВСТАНОВИВ:
Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в якому просить суд визнати недійсними та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 13.08.2024, яким задоволено повністю акт про порушення № ZK000114 від 02.07.2024, складений за адресою: Закарпатська область, с. Нижнє Солотвино Ужгородського району, вул. Головна, буд. 26 стосовно непобутового споживача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» прийняте на виконання вказаного рішення і оформлене актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024, яким Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 м.куб. вартістю 77 992,03 грн за період з 15.06.2024 по 02.07.2024. 
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 позов задоволено.
Окрім того додатковим рішенням від 16.07.2025 суд частково задовольнив заяву Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі Закарпатської філії 8 000,00 грн на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи № 907/375/25.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 та додаткове рішення від 16.07.2025 залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025.
Постановою Верховного Суду від 14 січня 2026 скасовано Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25 червня 2025 та Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14 жовтня 2025, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
На стадії нового розгляду справи, Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
19.05.2026, не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 17.06.2026.
У судове засідання 17.06.2026 прибули представники позивача/апелянта та відповідача, підтримали правові позиції, викладені в апеляційній скарзі, процесуальних заявах по справі.
Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.

1. Короткий зміст позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення комісії з розгляду актів про порушення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 13.08.2024 задоволено акт про порушення № ZK000114 від 02.07.2024, складений за адресою: Закарпатська область, с. Нижнє Солотвино Ужгородського району, вул. Головна, буд. 26 стосовно непобутового споживача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, яким встановлено пропуск строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим.
Як зазначає позивач, під час складання акта про порушення № ZK000114 від 02.07.2024, його розгляду та затвердження були допущені процедурні порушення вимог Кодекс газорозподільних систем, що полягають у відсутності зазначення в такому акті відомостей про дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися такий акт та контактний номер телефону особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо час та місця засідання комісії) та які, за позицією позивача, впливають на правомірність подальших нарахувань. 
В даному аспекті звертає увагу, що інших повідомлень про дату, час та місце засідання комісії позивачем не отримувалося.
Також позивач зауважує про неповноважність комісії з розгляду актів про порушення за відсутності у її складі уповноваженого представника метрологічної організації та територіального органу Регулятора.
Наголошує, що за умови встановлення факту відсутності розподілу (постачання) природного газу на об`єкт, який обладнаний засобом вимірювальної техніки (лічильником), відсутні правові та фактичні підстави для здійснення нарахувань обсягів природного газу, який фактично не відбирався (не споживався). 
Вказана обставина за позицією позивача, є визначальною і не залежить від того, чи був пропущений строк періодичної повірки лічильника, оскільки сам по собі пропуск такого строку не може слугувати підставою для обліку або донарахування газу за відсутності факту його розподілу та відбору.
Окрім того, при новому розгляді цієї справи позивач, з урахуванням вказівок Верховного Суду, стверджує, що при розгляді справи №907/1046/24 не встановлювалися обставини щодо наявності факту споживання природного газу у спірний період та, відповідно, щодо обсягів такого споживання.

2. Короткий зміст оскаржуваного процесуального рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивоване тим, що долучені до справи докази, зокрема лист-повідомлення від 25.07.2024 за №459, - 25 липня 2024 відповідач повідомляв позивача, що розгляд Акту про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024 буде відбуватися на комісії з розгляду актів про порушення 13 серпня 2024 з 10:30 год – 12:00 год у приміщенні Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за адресою: м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2. Означений лист також містить інформацію про контактний номер телефону особи Оператора ГРМ.
Надіслання 25.07.2024 листа-повідомлення від 25.07.2024 за №459 на адресу позивача (89425, с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області, вул. Центральна, 42) підтверджується фіскальним чеком від 25.07.2024, списком згрупованих поштових відправлень від 25.07.2024 про надіслання на адресу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області рекомендованих відправлень за трек-номерами 0600945618482, 0600945617400.
Наведеними доказами спростовується підставність аргументів позивача щодо неотримання повідомлення про дату, час та місце засідання комісії від відповідача, а зазначені у абзацах 2-4 пункту 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС вимоги щодо оформлення Акту про порушення покликані забезпечити право споживача бути обізнаним з датою, часом та місцем розгляду такого акту комісією, що за умови відсутності можливості на дату оформлення акту визначити конкретну дату його розгляду та при додатковому письмовому повідомленню Оператором ГРМ споживача про точну дату, місце та орієнтовний час засідання комісії, - виключає підставність доводів позовної заяви про наявність процедурних порушень у спірних правовідносинах, які порушили права споживача та вплинули на правомірність подальших нарахувань.
У даному випадку, суд також взяв до уваги, що сам Кодекс ГРС, яким затверджено форму Акту про порушення, є підзаконним нормативно-правовим актом, оскільки він затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494. 
У зв`язку з наведеним, даним нормативно-правовим документом затверджено виключно примірну форму акту про порушення, у зв`язку з чим суд констатує, що відповідачем у його діяльності використовується в роботі більш конкретизована форма акту про порушення, ніж визначена в примірному додатку до Кодексу ГРС та наведене обставина сама по собі жодним чином не порушує та не суперечить нормам цього Кодексу.
Інші аргументи позивача щодо порушення процедури розгляду комісією Акту про порушення, які полягають у неповноважності складу комісії з розгляду актів про порушення за відсутності у її складі уповноваженого представника метрологічної організації та територіального органу Регулятора спростовуються положеннями п. 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, якими визначено обов`язковість входження до складу комісії трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, тоді як участь представників метрологічної організації або територіального органу Регулятора визначена як необов`язкова.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо того, що за умови встановлення факту відсутності розподілу (постачання) природного газу на об`єкт, який обладнаний засобом вимірювальної техніки (лічильником), відсутні правові та фактичні підстави для здійснення нарахувань обсягів природного газу, який фактично не відбирався (не споживався), суд, з урахуванням вказівок Верховного Суду, що викладені у постанові від 14.01.2026, зазначив, що пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим, належить до виду порушень, передбачених пунктом 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу.
Зміст судових рішень у справі № 907/1046/24 свідчить, що у справі №907/1046/24 не встановлювалися обставини щодо постачання (розподілу) природного газу у спірний період, факту споживання, обсягу переданого (прийнятого) газу, що визнається учасниками цієї справи при її новому розгляді.
Водночас, за встановленими Західним апеляційним господарським судом у справі № 907/1046/24 обставинами (у мотивувальній частині постанови від 04.08.2025) споживання чи не споживання природного газу у період порушення не має жодного правового значення, адже у даному випадку нарахування об`ємів природного газу здійснюється саме внаслідок прострочення строку періодичної повірки та не пов`язана з несанкціонованим відбором природного газу.
З урахуванням встановлених під час розгляду справи №907/1046/24 обставин, подання позивачем позову у цій справі з намаганнями спростувати відповідні твердження суду апеляційної інстанції в новому позовному провадженні (з урахуванням нової практики Верховного Суду з даного питання) розцінюється судом як спроба позивача домогтися перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення у справі № 907/1046/24 поза межами передбачених процесуальним законом процедур, за відсутності аргументів в частині перевірки правомірності рішення комісії як підстави виникнення майнових наслідків (процедури прийняття спірного рішення комісією відповідача).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
19.05.2026, не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги: 
- неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, 
- неповне з`ясування обставин справи,
- неврахування правової позиції Верховного Суду в аналогічних спорах з тотожним предметом спору, та позиції Верховного Суду в цій же справі, викладеній в Постанові від 14.01.2026 року
- суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, підмінив норми законодавства оціночним судженням висновків суду у справі №907/1046/24 та заперечив гарантоване конституційне право позивача на оскарження рішень тільки з тієї підстави, що є наявне судове рішення про стягнення коштів на підставі оскаржуваних рішень відповідача, що є неправильним.
- при новому розгляду справи суду необхідно надати оцінку питанню, чи були у справі № 907/1046/24 встановлені обставини щодо постачання (розподілу) природного газу у спірний період, факту споживання, обсягу переданого (прийнятого) газу. І саме ця вказівка Верховного Суду підлягала обов`язковому виконанню судом першої інстанції при новому розгляді справи, а не підміна норми права висновком суду апеляційної інстанції у справі №907/1046/24. У частині відповідності правовому висновку та сталій практиці Верховного Суду з питань застосування положень підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ оскаржуване рішення взагалі не містить жодного пояснення, обґрунтування, мотивів прийняття цього рішення. Тобто, щодо застосування норм матеріального права із урахуванням практики Верховного Суду при вирішенні даного спору оскаржуване рішення не містить жодного висновку.
- приймаючи оскаржуване рішення, суд не встановив взагалі обставин справи, не дослідив докази, які є важливими у спірних правовідносинах, не врахував практику Верховного Суду, неправильно застосував положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Оскаржуване рішення не містить жодних посилань, пояснень, чи мотивів прийняття цього рішення щодо того, за якими конкретно «встановленими Західним апеляційним господарським судом у справі № 907/1046/24» обставинами факт споживання чи не споживання природного газу у період порушення при застосуванні підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ не має жодного правового значення, і чому ця обставина, за якою споживання чи не споживання природного газу у період порушення не має жодного правового значення, є визначальною при вирішенні даної справи №907/375/25 всупереч практиці Верховного суду та взагалі самим положенням підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ, а встановлений, не заперечуваний відповідачем факт відсутності споживання газу у спірний період не підданий правовій оцінці судом.
- судом першої інстанції при розгляді справи та проголошенні рішення не взято до уваги, що: в діях Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на день складання Акту про порушення №ZK000114 від 02.07.2024 р. відсутнім був склад порушення пропущення терміну періодичної повірки ЗВТ з вини споживача (незабезпечення належної організації повірки власних ЗВТ або недопуск до ЗВТ представників Оператора ГРМ), відповідальність за яке передбачена пунктом 8 Глави 7 Розділу Х кодексу ГРМ. Суд першої інстанції роблячи висновок про наявність складу порушення в діях позивача зіслався виключно на Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, затверджених наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 13.10.2016 року. Однак, в період дії воєнного стану в Україні питання строків повірки лічильників газу врегульовано особливо спеціальною нормою – Постановою Кабінету Міністрів України, яка в ієрархії нормативно-правових актів є актом вищою юридичної сили в порівнянні з Кодексом газорозподільних мереж, а також є спеціальним актом дія якого обмежена періодом дії воєнного стану в Україні.
- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та помилково ототожнено факт дії договору про розподіл природного газу та факт споживання природного газу. 
- судом першої інстанції при проголошенні оскаржуваного рішення також не досліджено доказів правомочності складу комісії з розгляду актів про порушення, яка своїм рішенням від 13.08.2024 року затверджувала Акт про порушення від 02.07.2024.

4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Відповідач подавав відзив (вх.№01-04/4510/26 від 28.05.2026) на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.
Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).
Крім того, перегляд оскаржуваного судового рішення апеляційним судом на стадії нового розгляду обмежуються вказівками Постанови КГС ВС від 14 січня 2026 року у даній справі, які зведені до не встановлення судами нижчих інстанцій змісту рішення у справі №907/1046/24, у частині фактичних висновків, та не визначення чи містить воно преюдиційні факти, істотні для вирішення цього спору, зокрема питань встановлення обставин щодо постачання (розподілу) природного газу у спірний період, факту споживання, обсягу переданого (прийнятого) газу. 

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Згідно з постановою НКРЕКП від 26.12.2022 № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Закарпатської області.
Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області шляхом підписання заяви-приєднання 42Уж-2576-Б-24 від 01.01.2024 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», приєднався до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498.
У свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2880 від 14.06.2022 (лічильник газу GMS G16-32, заводський номер 092066, рік виготовлення 2003), встановленого на об`єкті позивача, визначено періодичність державної повірки – не рідше одного разу на два роки. Зазначене свідоцтво чинне до 14.06.2024.
Таким чином, наступна періодична повірка за звичайних умов мала бути проведена не пізніше 14.06.2024 року.
02.07.2024 представниками відповідача на об`єкті позивача, що знаходиться за адресою: с. Нижнє Солотвино, буд. 26, під час проведення обстеження вузла обліку виявлено порушення на ринку природного газу, яке кваліфікуються як пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим (підпункт 4 пункту 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ).
Того ж дня, 02.07.2024 представниками Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» складено акт про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024, який підписано представником позивача без зауважень.
31.07.2024 Державним підприємством «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» здійснено повірку лічильника газу GMS G16-32, заводський номер 092066, рік виготовлення 2003, про що видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 3746. Згідно зі свідоцтвом про повірку лічильник відповідає вимогам ДСТУ 9035:2020, придатний.
Листом від 25.07.2024 № 459 відповідач повідомив позивача щодо розгляду 13.08.2024 з 10:30 – 12:00 у приміщенні Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» акта про порушення на Комісії з розгляду актів про порушення.
13.08.2024 проведено засідання Комісії з розгляду актів про порушення, за результатами якого прийнято рішення щодо задоволення акта про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024 року. Зміст оскаржуваного позивачем рішення від 13.08.2024 свідчить, що до складу комісії, яка розглядала Акт про порушення входили: голова комісії – начальник управління комерційного балансування та розподілу газу; члени комісії: начальник центрального диспетчерського управління, фахівець відділу економічної безпеки, фахівець економічної безпеки, фахівець управління юридичного забезпечення, начальник управління метрологічного забезпечення, фахівець лабораторії вимірювальної техніки та секретар комісії: провідний фахівець (з балансування) Управління комерційного балансування та розподілу газу.
Відповідач здійснив розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за період з 15.06.2024 по 02.07.2024, яким Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу вартістю 77 992,03 грн.
14.08.2024 за № 3Ф/100/вих-4312-24 відповідач надіслав позивачу вимогу про оплату вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу на суму 77 992,03 грн з відповідним рахунком.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2025 у справі № 907/1046/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 у справі № 907/1046/24, задоволено позовні вимоги ТОВ «Газорозподільні мережі України» та стягнуто з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 77 992,03 грн вартості донарахованого об`єму природного газу.

7. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Предметом спірних правовідносин є перевірка судом апеляційної інстанції застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими врегульовано питання оцінки преюдиційних фактів, встановлених судовим рішення у іншій справі, яке набрало законної сили, а також застосування законодавства щодо зміни способу визначення розрахунку спожитого природного газу, у випадку пропуску строку періодичної повірки лічильників газу.
Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

7.1. Щодо загальної оцінки преюдиційних обставин, встановлених під час судового розгляду в іншій справі.
Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах – позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. 
Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій судом.
Схожі за змістом загальні висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17, від 26.11.2019 у справі № 902/201/19, від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 23.07.2020 у справі № 910/5315/19, від 05.08.2020 у справі № 906/282/16, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 06.10.2020 у справі № 5026/1089/2012, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18.
В постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 11.01.2024 у справі № 911/84/22, від 25.06.2024 у справі № 910/7859/23, від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23 наголошено, що правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії".
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків, такі, як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. 
Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. 
За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. 
Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Отже, за змістом частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України фактичні обставини, установлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, є обов`язковими для врахування судом під час розгляду іншої справи за участю тих самих осіб або особи, стосовно якої ці обставини встановлено, у межах їх значення для вирішення відповідного спору.
Принцип res judicata передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків (Постанова Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №904/5121/19).
Крім того, цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (постанова Об`єднаної палати від 18.08.2023 у справі №927/211/22).
Поняття "перегляд" охоплює не лише перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої інстанції в межах однієї справи чи перегляд рішення за нововиявленими обставинами. У рішенні ЄСПЛ від 25.11.2021 у справі "Центр "Украса" проти України" (заява №2836/10) ЄСПЛ дійшов висновку, що судові рішення у провадженні №15/140 фактично нівелювали результати провадження №12/254, що призвело до порушення принципу юридичної визначеності (констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Винятками із загального правила, передбаченого ч. 4 ст. 75 ГПК України, є випадки, встановлені, зокрема, частинами 5, 6, 7 цього Кодексу.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7 ст. 75 ГПК України).
Отже, з урахуванням вказівок Верховного Суду, аналізуючи положення ч. 4 ст. 75 ГПК України, в контексті обмеженого застосування цієї норми, зокрема у випадку прямо передбаченому ч. 7 ст. 75 ГПК України, суду першої інстанції на стадії нового розгляду справи слід було визначитись зі змістом обставин, які встановлені при розгляді справи №907/1046/24, а також розмежувати доказову (преюдиційну оцінку) від юридичної (правової) оцінки обставин спірних правовідносин.
Додатково апеляційний суд зауважує, що застосування принципу res judicata розраховано на добросовісну поведінку учасників правовідносин, тому істотне значення має послідовність процесуальної позиції сторін у спірних правовідносинах, зокрема їх використання з протиправною метою перегляду остаточного судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню. 

7.2. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" від 13.08.2024, яким задоволено повністю акт про порушення № ZK000114 від 02.07.2024.
Як вірно встановлено місцевим судом, правовідносини між позивачем та відповідачем склались на підставі Типового договору розподілу природного газу, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, шляхом підписання заяви-приєднання 42Уж-2576-Б-24 від 01.01.2024 (Договір), згідно якого ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»« є оператором ГРМ, а Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області – споживачем.
Відповідно до п. 2 гл. 1 розд. І Кодексу ГРС цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.
Пунктом 2 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем перевірка комерційного ВОГ, а також контрольний огляд вузла обліку здійснюються у будь-який час доби та у присутності споживача (суміжного суб`єкта природного газу) або його представника, крім випадків, передбачених цим розділом.
Відповідно до п. 7 гл. 9 р. Х Кодексу ГРС у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: 1) пошкодження пломб; 2) пошкодження ЗВТ (лічильника газу); 3) наявність зміни параметрів параметризації обчислювача чи коректора об`єму газу; 4) непрацездатність комерційного ВОГ чи його складових та/або його (їх) невідповідність умовам експлуатації чи узгодженій проєктній документації або умовам договору; 5) наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ; 6) наявність несанкціонованого газопроводу; 7) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок чого перевищується діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу).
Розрахунок необлікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі ХІ цього Кодексу.
Главою 2 розділу ХІ Кодексу ГРС визначено види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування.
Відповідно до п. п. 1, 4 Глави 5 Розділу XI Кодексу ГРС, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 20 до цього Кодексу. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали, або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.
У відповідності до п. 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Засідання комісії з розгляду акта про порушення має бути проведено Оператором ГРМ не пізніше двомісячного строку з дня складання акта про порушення (крім випадку очікування результатів експертизи ЗВТ, яка проводиться суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу»).
Згідно з п. 11 глави 5 розділу ХІІ Кодексу ГРС за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.
Як встановлено вірно судом першої інстанції, 02.07.2024 представниками відповідача (Оператора ГРМ) на об`єкті позивача, що знаходиться за адресою: с. Нижнє Солотвино, буд. 26, під час проведення обстеження вузла обліку виявлено порушення на ринку природного газу, яке кваліфікуються як пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим (підпункт 4 пункту 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ).
Того ж дня, 02.07.2024 представниками Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» складено акт про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024, який підписано представником позивача без зауважень.
Надаючи оцінку підставності доводів позивача у цій справі щодо наявності порушень порядку оформлення Акту про порушення та його задоволення оскаржуваним рішенням комісії, судом першої інстанції мотивовано зазначено, що доводи за змістом позовної заяви зводяться до наступних обставин:
- відсутність зазначення в Акті про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024 відомостей про дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися такий акт та контактний номер телефону особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо час та місця засідання комісії);
- відсутність інших повідомлень про дату, час та місце засідання комісії від відповідача;
- неповноважність комісії з розгляду актів про порушення за відсутності у її складі уповноваженого представника метрологічної організації та територіального органу Регулятора.
Так, за змістом абзаців 2-4 пункту 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС при складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії).
Зміст складеного відповідачем Акту про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024 (п. 9) свідчить, що такий містить інформацію про необхідність споживача (позивача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення та зазначено, що комісія Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» буде проводити засідання за адресою: м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2 в липні 2024 року («___» 07.2024»). Крім того, у примітці до означеного п. 9 Акту про порушення визначено, що у разі неможливості визначити день засідання про дату засідання Комісії з розгляду цього Акту споживача буде повідомлено додатково.
Як свідчать долучені до відзиву на позов докази, зокрема лист-повідомлення від 25.07.2024 за №459, - 25 липня 2024 року відповідач повідомляв позивача, що розгляд Акту про порушення № ZK 000114 від 02.07.2024 буде відбуватися на комісії з розгляду актів про порушення 13 серпня 2024 року з 10:30 год – 12:00 год у приміщенні Закарпатської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за адресою: м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2. Означений лист також містить інформацію про контактний номер телефону особи Оператора ГРМ.
Надіслання 25.07.2024 листа-повідомлення від 25.07.2024 за №459 на адресу позивача (89425, с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області, вул. Центральна, 42) підтверджується фіскальним чеком від 25.07.2024, списком згрупованих поштових відправлень від 25.07.2024 про надіслання на адресу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області рекомендованих відправлень за трек-номерами 0600945618482, 0600945617400.
Наведеними доказами спростовується підставність аргументів позивача щодо неотримання повідомлення про дату, час та місце засідання комісії, що виключає підставність доводів позовної заяви про наявність процедурних порушень у спірних правовідносинах, які порушили права споживача та вплинули на правомірність подальших нарахувань.
Інші аргументи позивача щодо порушення процедури розгляду комісією Акту про порушення, які полягають у неповноважності складу комісії з розгляду актів про порушення за відсутності у її складі уповноваженого представника метрологічної організації та територіального органу Регулятора обґрунтовано спростовані судом першої інстанції, з посиланням на положення п. 9 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, якими визначено обов`язковість входження до складу комісії трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів, тоді як участь представників метрологічної організації або територіального органу Регулятора визначена як необов`язкова.

7.2.1. Додатково апеляційний суд, виконуючи вказівки Верховного Суду, що викладені у постанові від 14.01.2026 зазначає наступне.
При розгляді справи №907/1046/24, за результатом оцінки доказів на підтвердження обставин допущення Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області порушення строків періодичної повірки апеляційним судом встановлено, що:
“факт вчинення відповідачем правопорушення у вигляді пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим, є доведеним, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що споживач не дотримався належного контролю за строками спливу міжповірочних інтервалів ЗВТ та своєчасно не здійснив організацію проведення їх періодичної повірки і саме в наведеному виявилось незабезпечення позивачем належної організації повірки лічильника газу”.
Відповідні мотиви зазначено у Постанові Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 року у справі №907/1046/24, якою Рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2025 у справі №907/1046/24 залишено без змін.
При розгляді даної справи, апеляційний суд зауважує, що така оцінка стосується саме фактичних обставин справи та досліджених доказів.
Тому, відповідні висновки мають преюдиційне значення для розгляду справи №907/375/25, відтак правомірно враховані судом першої інстанції.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта стосовно врахування нових правових висновків Верховного Суду, які стосуються строків повірки лічильників газу протягом дії воєнного стану, оскільки такі висновки мають перспективну дію, були відсутніми на стадії розгляду цієї справи по суті судом першої інстанції.
Предмет нового розгляду цієї справи обмежувався вказівками Верховного Суду, наданими саме у даній справі.
Отже, в цій частині позовних вимог місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу у задоволенні частини позовних вимог.
Апеляційний суд також зауважує, що складання представниками відповідача акта перевірки та фіксація обставин порушення строків повірки лічильників газу само по собі не порушує прав та інтересів позивача, оскільки не призводить до майнових втрат.
Водночас, саме прийняття рішення про складення акту-розрахунку донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 м.куб. вартістю 77992,03 грн. за період з 15.06.2024 року по 02.07.2024 року покладає на позивача обов`язок зі сплати коштів, тому впливає на майнові права та інтереси особи.

7.3. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» від 13.08.2024, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року, яким Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 м.куб. вартістю 77 992,03 грн. за період з 15.06.2024 року по 02.07.2024 року.
Під час розгляду цієї господарської справи, на основі долучених до матеріалів справи доказів, достеменно встановлено, що у період, який охоплюється актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024, позивач не споживав природного газу, що вбачається з Актів про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу по об`єкту "будівля дошкільного навчального закладу с. Нижне Солотвино Ужгородського району, вул. Головна, буд. 26 від 30.06.2024 № 23041, від 31.07.2024 № 27445 та від 31.08.2024 № 31865, підписаних представниками споживача та Відповідача.
Відповідачем, саме у межах розгляду цієї господарської справи, не заперечувались обставини того, що у спірний період розрахунку з 15.06.2024 по 02.07.2024 на об`єкті споживача споживання природного газу не здійснювалося.
Встановлення зазначених обставин рішення судів у справі №907/1046/24 не містять.
При цьому, у мотивувальній частині постанови Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 у справі № 907/1046/24 зазначено, що:
“Перевіривши наявний у матеріалах справи акт-розрахунок від 13.08.2024, колегія суддів вказує, що він здійснений вірно та згідно положень чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини”.
Також, Західним апеляційним господарським судом від 04.08.2025 у справі №907/1046/24 встановлено, що «у даному спорі не йдеться про придатність чи непридатність для застосування лічильника на підставі результатів контролю метрологічних характеристик, а йдеться саме про пропущення строку періодичної повірки, що за своєю правовою природою є самостійним порушенням та не пов`язується з фактом втручання в роботу лічильника чи неправильної його роботи.
Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, не стосуються даного предмету спору, адже у даному випадку відповідальність застосовуються за сам факт пропуску строку періодичної повірки.
При цьому, споживання чи не споживання природного газу у період порушення не має жодного правового значення, адже у даному випадку нарахування об`ємів природного газу здійснюється саме внаслідок прострочення строку періодичної повірки та не пов`язана з несанкціонованим відбором природного газу».
Апеляційний суд зауважує, що у матеріалах справи №907/375/25 наявні Акти про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу по об`єкту "будівля дошкільного навчального закладу с. Нижне Солотвино Ужгородського району, вул. Головна, буд. 26 від 30.06.2024 № 23041, від 31.07.2024 № 27445 та від 31.08.2024 № 31865, які містять відомості про нульове споживання природного газу у спірний період.
Водночас, судові рішення у справі №907/1046/24 не містять опису та оцінки відповідних доказів, зокрема висновків про їх неналежність чи недопустимість при вирішенні спору.
Також, судові рішення у справі №907/1046/24 не містять встановлених обставин щодо нульового споживання природного газу у спірний період.
Застосовані формулювання у остаточному судовому рішенні по справі №907/1046/24: “акт-розрахунок від 13.08.2024 ,,, здійснений вірно та згідно положень чинного законодавства”, “за своєю правовою природою є самостійним порушенням”, “відповідальність застосовуються за сам факт пропуску строку періодичної повірки”, “споживання чи не споживання природного газу у період порушення не має жодного правового значення” свідчать про надання саме правової оцінки певним фактам, котрі є предметом розгляду та доказової оцінки у справі №907/375/25.
Апеляційний суд також зауважує, що питання дотримання вимог законодавства на етапі складення акту-розрахунку є первісним по відношенню до вирішення питання про стягнення вартості донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.
Тобто, преюдиційні обставини могли встановлюватись саме у даній справі, з предметом позову про визнання недійним та скасування рішення, оформленого актом-розрахунком, вирішення питання про стягнення коштів є похідним.
Таким чином, до оцінки правомірності позовної вимоги про скасування Рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року, судом першої помилково застосовано ч. 4 ст. 75 ГПК України та протиправно не застосовано ч. 7 ст. 75 ГПК України.
Невірне застосування норм процесуального права призвело до винесення незаконного судового рішення у цій частині вимог.
З урахуванням наведеного вище, встановленої правової оцінки окремим обставинам при розгляді іншої справи, апеляційним судом надано самостійну правову оцінку обґрунтованості позовних вимог щодо скасування Рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року.

7.3.1. Положеннями пункту 8 глави 7 розділу Х Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі пропущення терміну періодичної повірки ЗВТ з вини споживача (незабезпечення належної організації повірки власних ЗВТ або недопуск до ЗВТ представників оператора ГРМ) обсяг спожитого природного газу через комерційний ВОГ, елементом якого є ЗВТ з пропущеним терміном повірки, розраховується відповідно до вимог розділу ХІ цього Кодексу.
Норми розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, який має назву «Порядок перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу» застосовуються до споживачів, які уклали з оператором ГРМ договір розподілу, а також до несанкціонованих споживачів за наявності акта про порушення, складеного оператором ГРМ.
Відповідно до глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем види порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування поділяються на:
- порушення, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу (пункт 1 цієї глави);
- порушень, внаслідок яких оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу (пункт 2 цієї глави);
- порушення (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових, які кваліфікуються як «не з вини споживача», внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу (пункт 3 цієї глави).
Пропущення строку періодичної повірки ЗВТ з вини споживача, що не є побутовим, належить до виду порушень, передбачених пунктом 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, внаслідок яких оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу.
Пунктом 4 глави 4 розділу XІ Кодексу визначено, що у разі виявлення Оператором ГРМ пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача, несправності лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску), що сталася внаслідок його пошкодження або позаштатного режиму роботи, за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ перерахунок об`єму розподіленого (спожитого) природного газу проводиться з урахуванням такого:
1) при визначенні лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску) непридатними до застосування за результатами позачергової або експертної повірки, а також при пропущенні строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача об`єм переданого (прийнятого) газу розраховується за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання - перерахунок проводиться за період з дати виходу з ладу ЗВТ (з дати початку прострочення періодичної повірки) до моменту встановлення та опломбування справного та повіреного ЗВТ. У разі якщо дату виходу з ладу ЗВТ неможливо достовірно визначити, перерахунок проводять з початку розрахункового періоду до дати встановлення та опломбування справного та повіреного ЗВТ.
2) поряд із цим, встановлений підпунктом 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем порядок зміни режиму нарахування споживачу, що не є побутовим, об`єму розподіленого (спожитого) природного газу (перерахунок) проводиться з урахуванням того, що при його застосуванні за номінальною потужністю неопломбованого газоспоживаючого обладнання розраховується саме об`єм переданого (прийнятого) газу.
У ході розгляду цієї справи судом встановлено нульове споживання природного газу позивачем у спірний період.
Відповідачем помилково тлумачено підпункт 1 пункту 4 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ таким чином, що достатньо самого факту прострочення повірки ЗВТ для автоматичного донарахування газу за номінальною потужністю обладнання.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції, надаючи самостійну юридичну оцінку спірним відносинам, звертається до практики Верховного Суду, відповідно до якої нарахування об`ємів газу за своєю правовою природою не є оперативно-господарською санкцією, а є відповідно до пункту 2.4. глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем зміною способу визначення розрахунку спожитого природного газу у відповідних випадках.
Тож за відсутності факту споживання газу взагалі, зміна способу розрахунку за спожитий природний газ у зв`язку з пропущенням споживачем терміну повірки прибору обліку не відповідає вимогам підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (правова позиція, викладення Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.04.2025 у справі №927/319/24).
Таким чином, судом першої інстанції надано невірну юридичну оцінку при вирішенні частини позовних вимог. 

7.3.2. В аспекті оцінки добросовісної поведінки позивача суд зазначає, що Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області скористався належним та ефективним способом захисту порушених прав.
Позов подано у межах строків позовної давності; подача зустрічного позову була правом, а не обов`язком особи під час розгляду справи №907/1046/24.
Позов у даній справі подано у березні 2025 року, коли рішення по справі №907/1046/24 від 10.02.2025 ще не набрало законної сили, що виключає застосування принципу res judicata.
За відсутності преюдиційної, доказової оцінки обставинам нульового споживання газу у межах іншої судової справи, подача позову про оскарження рішення, оформленого актом-розрахунком також не може вважатись порушенням принципу res judicata.
Крім того, позивач добросовісно клопотав про зупинення провадження у справі №907/1046/24 до розгляду цієї справи.
Апеляційний суд також зауважує, що жодна зі сторін спору не заперечує відсутність споживання природного газу протягом періоду пропуску періодичної повірки лічильника, кожна сторона розуміє на доводить іншого змісту застосування пункту 2.4. глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем; підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, котрі не надають права нарахування необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за встановлених обставин.
Судове рішення лише підтверджує наявність прав та обов`язків та, за загальним правилом не може породжувати зобов`язань, за відсутності фактичної та правової передумови їх виникнення.
Загальноприйнято вважати, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад судочинства, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи; цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою) означає "у вагомих сумнівах - на користь людини"; принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи (Постанова КАС ВС від 10 січня 2024 року у справі №240/4894/23).
Відповідний правовий висновок може бути застосований до тлумачення положень процесуального права, з метою подолання сумніві у випадку визначення співвідношення між преюдиційною оцінкою юридичних фактів (ч. 4 ст. 75 ГПК України) та застосуванням правових норм (ч. 7 ст. 75, ч. 4 ст. 236 ГПК України).
Тому, позивач не може бути обмежений у захисті прав, у випадку доведення у межах належно ініційованої судової процедури обставин їх порушення.
Підсумовуючи, апеляційний вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимог про скасування Рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню ( ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи встановлені вище обставини, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також порушено норми матеріального права, що згідно п. 4 ч.1 ст. 277 ГПК України є підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування Рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року, яким Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 м.куб. вартістю 77 992,03 грн. за період з 15.06.2024 року по 02.07.2024 року та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.
При цьому, в іншій частині Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25 слід залишити без змін. 

9. Розподіл судових витрат.
9.1. Відповідно вимог ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України).
В силу ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат.
Судові витрати позивача складаються з: судового збору в сумі 6 056,00 грн за подання позову (а.с. 38, 39, т. 1), 12 000,00 грн – витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 169, т. 1), 7 267,20 грн - судовий збір за апеляційний розгляд (а.с. 90, т. 4).
Судові витрати відповідача складаються з: 9 084,00 грн - судовий збір за апеляційний розгляд справи (а.с. 58, т.2), 9 689,60 грн - судовий збір за касаційний перегляд (а.с. 66, т.3).
Водночас, апеляційний суд зауважує, що при зверненні з апеляційною скаргою через ЄСІТС на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 року відповідачем помилково не застосовано коефіцієнт 0,8 при розрахунку судового збору.
Тобто, надмірно сплачено 1816,80 грн, які можуть бути повернуті на основі окремої заяви сторони.
Тому, при розподілі судових витрат апеляційним судом враховано 7 267,20 грн - судового збору, сплаченого відповідачем за апеляційний розгляд.
З приводу обгрунтованості витрат позивача на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідач у встановлений в ухвалі суду від 01.07.2025 строк подав через підсистему "Електронний суд" (від 14.07.2025 за вх.№ 02.3.1-02/6413/25) заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 907/375/25, відповідно до яких просив у задоволенні заяви позивача відмовити.
Також в судовому засіданні 16.07.2025 представник відповідача просив у випадку задоволення судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 6 000,00 грн (відповідні обставини встановлені Додатковим рішення від 16.07.2025 та не заперечувались сторонами).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
У позовній заяві позивачем заявлено про наявність витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 7 000,00 грн у суді першої інстанції. 
Крім того, до закінчення судових дебатів у даній справі представник позивача зробив відповідну заяву про намір подати суду докази понесення стороною витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
На підтвердження повноважень адвоката позивача до матеріалів справи долучено договір про правову допомогу адвоката від 31.03.2025 № 58 з додатком до нього (далі також договір), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/1186 від 03.07.2017 на ім`я Петрецького Сергія Івановича, ордер на надання правничої допомоги серії АО № 1167618 від 25.04.2025, акт наданих послуг від 01.04.2025 № 2, акт наданих послуг від 25.06.2025 № 3, виписки по рахунку від 27.06.2025.
Відповідно до пункту 1 договору адвокат Петрецький Сергій Іванович надає правову допомогу клієнтові Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, зокрема, в господарських судах всіх інстанцій щодо оскарження рішення від 13.08.2024 комісії Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" з розгляду актів про порушення та складеного на його підставі рішення, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 (ДНЗ с. Н.Солотвино).
Відповідно до пункту 1 додатку до договору розмір винагороди адвоката за договором складає 24 000,00 грн, з урахуванням податків та зборів, в т.ч., зокрема:
- вивчення судової практики, матеріалів, що стали підставою для прийняття рішення від 13.08.2024 комісії Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" з розгляду актів про порушення та складеного на його підставі рішення, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) обуєм та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу) що не є побутовим від 13.08.2024 (ДНЗ с. Н.Солотвино), підготовка проєкту позовної заяви та подання її до суду 6 000,00 грн;
- підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, інших процесуальних документів на стадії розгляду, представництво інтересів Клієнта в суді першої та апеляційної інстанції, в т.ч. в режимі відеоконференції щодо оскарження рішення від 13.08.2024 комісії Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" з розгляду актів про порушення та складеного на його підставі рішення, оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 (ДНЗ с. Н.Солотвино) 6 000,00 грн.
Пунктом 2 додатку до договору визначено, що оплата проводиться на підставі рахунків адвоката.
Як вбачається з ордеру на надання правничої допомоги серії АО № 1167618 від 25.04.2025, адвокат Петрецький С.І. представляє інтереси позивача у Господарському суді Закарпатської області у справі № 907/375/25.
Надані адвокатом та отримані клієнтом послуги у справі № 907/375/25 підтверджуються актом наданих послуг від 01.04.2025 № 2, а також актом наданих послуг від 25.06.2025 № 3, підписаними та скріпленими печатками сторін.
Відповідно до пункту 3 актів наданих послуг, сторони претензій та зауважень щодо обсягу, якості та характеру наданих послуг та їх відповідності вимогам, що звичайно ставляться до такого роду послуг, не мають.
Так, з огляду на долучення до матеріалів справи вище перелічених доказів в підтвердження надання адвокатом правничої допомоги клієнту (позивачу), судом встановлено, що позивачем при поданні заяви про розподіл судових витрат дотримані вимоги, визначені частиною 8 статті 129 ГПК України.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Водночас, за приписами частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд звертає увагу, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, також унормовано положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 ГПК України.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Отже, критерії, визначені частиною 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункт 29). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
У даній справі відповідач, заперечуючи проти задоволення заяви про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 12 000,00 грн, вказує на те, що акт № 2 від 01.04.2025 підтверджує лише намір оплатити кошти, а не фактичну їх сплату клієнтом на користь адвоката. Крім того наголошує, що з наданих банківських виписок вбачається, що оплата здійснена згідно з актом № 1 від 01.04.2025, а не за актами № 2 чи № 3 до договору про надання правової допомоги № 58, які додані самим адвокатом у підтвердження правомірності отримання коштів. При цьому, за доводами відповідача, додані банківські виписки не підтверджують факт отримання коштів згідно з актами № 2 та № 3 до договору про надання правової допомоги № 58 від 31.03.2025.
Однак, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).
Дана позиція є усталеною і підтверджується, зокрема, постановами Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 902/974/21, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18.
Відображена інформація в документах щодо характеру та обсягу фактично виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) частково відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, а саме: вивчення адвокатом Петрецьким С. І. судової практики, матеріалів, що стали підставою для прийняття рішення від 13.08.2024, з подальшою підготовкою відповіді на відзив на позовну заяву, інших процесуальних документів на стадії розгляду справи, а також представництво інтересів клієнта (позивача) в суді першої інстанції.
Разом з тим, подання позовної заяви адвокатом Петрецьким С. І. у справі № 907/375/25 не підтверджується матеріалами справи, позаяк позовну заяву від 28.03.2025 вих. № 01-10/138 підписано начальником Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Ерікою Янович, тоді як договір про правову допомогу адвоката № 58 між позивачем у цій справі та адвокатом Петрецьким С.І. укладено лише 31.03.2025, про що також додатково свідчить ордер на надання правничої допомоги серії АО № 1167618 датований 25.04.2025.
Верховний Суд також неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На основі оцінки доводів позивача та заперечень відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи, обсягу вчинених та підтверджених дій адвокатом у цій справі є обґрунтованими частково в загальному розмірі 8 000,00 грн.
Тому, судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн слід залишити за позивачем.
Отже, обґрунтований розмір судових витрат позивача становить 21 323,20 грн (6056,00 грн судовий збір за подання позову + 8 000,00 грн – витрат на професійну правничу допомогу + 7 267,20 грн - судовий збір за апеляційний розгляд), які за правилами ст. 129 ГПК України підлягають покладенню на відповідача в сумі 10 661,60 грн, пропорційно задоволеним вимогам (оскільки задоволено одну вимогу з двох, то на відповідача слід покласти 50% витрат позивача).
Судові витрати відповідача складають 16 956,80 грн (7 267,20 грн - судовий збір за апеляційний розгляд справи + 9 689,60 грн - судовий збір за касаційний перегляд), які за правилами ст. 129 ГПК України підлягають покладенню на відповідача в сумі 8 478,40 грн, пропорційно відмові у задоволенні позовних вимог.
На підставі ч. 11 ст. 129 ГПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, 2 183,20 грн є різницею у понесених судових витратах сторін, яка покладається на відповідача.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 3 028,00 грн, за розгляд апеляційної скарги на стадії нового розгляду справи в сумі 3 633,60 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн (4000,00 грн необгрунтований розмір та 4 000,00 грн пропорційно розподілена сума) слід залишити за позивачем.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 у справі №907/375/25 в сумі 3 633,60 грн та за розгляд касаційної скарги на Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі №907/375/25 в сумі 4 844,80 – залишити за відповідачем. 
Керуючись ст. ст. 129, 232-236, 240, 242, 269, 270, 273, 275-277, 281-289 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 року у справі 907/375/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування Рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», оформленого Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року, яким Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 м.куб. вартістю 77 992,03 грн. за період з 15.06.2024 року по 02.07.2024 року.
3. Прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.  
4. Скасувати Рішення Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (88000, Закарпатська область, Ужгород, Погорєлова, 2, код 45365917), оформлене Актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим від 13.08.2024 року, яким Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89425, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Центральна 42, код 41911214), донарахованого необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу 4665,60 м.куб. вартістю 77 992,03 грн. за період з 15.06.2024 року по 02.07.2024 року.
5. В іншій частині Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.04.2026 у справі №907/375/25 – залишити без змін.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 44907200), в особі Закарпатської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (88000, Закарпатська область, Ужгород, Погорєлова, 2, код 45365917) на користь Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89425, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Центральна 42, код 41911214) 2 183,20 грн різниці у понесених судових витратах.
7. Роз`яснити, що сторони звільняються від відшкодування одна одній 8 478,40 грн судових витрат. 
8. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 3 028,00 грн, за розгляд апеляційної скарги на стадії нового розгляду справи в сумі 3 633,60 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн – залишити за позивачем.
9. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 у справі №907/375/25 в сумі 3 633,60 грн та за розгляд касаційної скарги на Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі №907/375/25 в сумі 4 844,80 – залишити за відповідачем. 
10. Копію повного тексту судового рішення (постанови) не пізніше двох днів від дати складення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, за їх відсутності – засобами поштового зв`язку.
11. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення – 17.06.2026.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).
Повний текст постанови складено 29.06.2026.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Іванчук С.В.

Суддя Ржепецький В.О.