ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. Справа№ 910/3991/25 (910/9736/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Доманської М.Л.
суддів: Козир Т.П. 
Остапенка О.М. 

за участю секретаря судового засідання Авсюкевич Н.В.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 24.06.2026,
розглянувши матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1  
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025
у справі №910/3991/25 (910/9736/25) (суддя Мандичев Д.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод"
до ОСОБА_1 ,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради
про стягнення 6 790 824,00 грн
в межах справи №910/3991/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркоексперт"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод"
про банкрутство 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" 6790824,00 грн заборгованості та 81489,89 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду; визнати поважними причини неподання доказів до суду першої інстанції та долучити до матеріалів справи наступні докази: копію акту готовності об`єкта до експлуатації від 26.03.2021, копію Сертифікату прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 13.05.2021 №ІУ123210414322, який розміщено у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва та копію Акту від 13.05.2021; рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Остапенко О,М., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3991/25 (910/9736/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" до ОСОБА_1 про стягнення 6790824,00 грн; відкладено розгляд питання про долучення чи відмову у долучені доказів; відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/3991/25 (910/9736/25).
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" про відшкодування судових витрат задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн; у решті вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням у відповідній частині, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить: "поновити строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25); прийняти апеляційну скаргу до провадження; додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 23, ідентифікаційний номер 00293278) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. У решті вимог відмовити.".
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному кладу суду від 08.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Остапенко О,М., Станік С.Р.
15.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3991/25 (910/9736/25) у 1-му томі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) задоволено; поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25); надано можливість ОСОБА_1 у строк до 29.12.2025 уточнити прохальну частину апеляційної скарги, про що повідомити суд та учасників справи, докази чого подати до суду; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.02.2026; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 28.01.2026; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 04.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишено без руху; роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, подати до Північного апеляційного господарського докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (122234,83 грн).
24.12.2025 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано платіжну інструкцію від 23.12.2025 №2828016960 на суму 122235,00 грн, як доказ сплати судового збору.
24.12.2025 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення прохальної частини апеляційної скарги, в якій заявник уточнює прохальну частину апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25), виклавши її у наступній редакції: "Додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 07.11.2025 у справі № 910/3991/25 (910/9736/25) змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 23, ідентифікаційний номер 00293278) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. У решті вимог відмовити.".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25); розгляд апеляційної скарги та клопотання про долучення доказів призначено на 25.02.2026; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу та клопотання про долучення доказів із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 11.02.2026; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 18.02.2026.
27.01.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, в якому заявник просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишити без змін. Позивач зазначає, що справа містить значний обсяг досліджуваної інформації, при цьому, сума позову складає 6 790 824,00 грн., а тому 25 тис. грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.
06.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025, в якому заявник просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишити без змін. Позивач зазначив, що за умовами Договору № 370, відповідач мав зобов`язання сплатити всі витрати по прийманню об`єкту за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет" в експлуатацію, оплату пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва. Натомість, грошові кошти в сумі 6 790 824,00 грн. пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва відповідачем оплачені не були, що призвело до звернення Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із позовом до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод", як замовника будівництва. Таким чином, відповідач фактично зберіг за рахунок позивача грошові кошти в розмірі 6 790 824,00 грн., які мав зобов`язання виплатити згідно п. 5.4.8. Договору № 370, як оплату пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва. 
12.02.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) - без змін.". Третя особа вважає, що предметом даної справи є виконання зобов`язання між сторонами договору, а не перегляд чи перерахунок розміру пайової участі, визначеного в іншому судовому провадженні. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/5739/24, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2025, набрало законної сили та підтверджує факт існування та розміру грошового зобов`язання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) в одне апеляційне провадження. Вказані апеляційні скарги ухвалено розглядати спільно; ухвалено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 розглядати із врахуванням заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги; у розгляді апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) оголошено перерву до 08.04.2026
08.04.2026 у судове засідання з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод", всі інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені.
У судовому засіданні суд поставив на обговорення клопотання скаржника про долучення доказів, яке міститься в апеляційній скарзі.
Представниця Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" заперечувала проти цього клопотання, зазначила, що суд повідомляв скаржника про розгляд справи належним чином.
Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила визнати поважними причини неподання доказів до суду першої інстанції та долучити до матеріалів справи копію акту готовності об`єкта до експлуатації від 26.03.2021 (оригінал знаходиться у Державній інспекції архітектури та містобудування України; копію Сертифікату прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 13.05.2021 № ІУ123210414322, який розміщено у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва; копію Акту від 13.05.2021 (оригінал знаходиться у Відповідача). Мотивування щодо ухваленого судового рішення, викладені в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у розгляді апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) оголошено перерву на 06.05.2026; надано можливість учасникам справи подати до суду у строк до 22.04.2026 письмові пояснення щодо доказів, долучених скаржником, до матеріалів справи (разом з доказами направлення цих пояснень іншим учасникам справи).
14.04.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про анулювання адвокату доступу до справи за допомогою «Електронного кабінету» користувача ЄСІТС.
21.04.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради надійшли письмові пояснення щодо доказів, долучених скаржником, до матеріалів справи.
22.04.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" надійшли письмові пояснення щодо доказів, долучених скаржником, до матеріалів справи.
24.04.2026 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" надійшла заява про долучення доказів направлення письмових пояснень відповідачу.
У зв`язку з перебуванням суддів Остапенка О.М. та Станіка С.Р. 06.05.2026 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/3991/25 (910/9736/25) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 прийнято апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) до свого провадження у новому складі суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026. Розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) відкладено на 24.06.2026
У зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. 24.06.2026 у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2026, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/3991/25 (910/9736/25) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2026 прийнято апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) до свого провадження у новому складі суду.
24.06.2026 у судове засідання з`явились представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" та Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради. Представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.
За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.
Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" та Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради просили суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.
Апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про розгляд даної справи, оскільки поштова кореспонденція поверталась на адресу суду без вручення позивачу за закінченням терміну зберігання. Враховуючи викладені обставини, скаржник зазначає, що не мав можливості подати докази, долучені до цієї апеляційної скарги. На думку апелянта, судове рішення у справі №910/5739/24 не має преюдиційного значення для вирішення даної справи. Крім того, відповідно до частини 5 статті 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, обставини, встановлені у судових рішеннях у справі №910/5739/24, можуть бути спростовані ОСОБА_1 в загальному порядку. Скаржик зазначає, що відповідно до інформації, яка міститься у Акті готовності об`єкта до експлуатації, а також до інформації, яка міститься у Сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 13.05.2021, який розміщено у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, загальна кошторисна вартість будівництва Об`єкта складає 6 941 320 грн. Отже, на думку апелянта, відповідно до приписів пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-ІХ (далі - Закон № 132-IX) розмір пайової участі має становити: 6 941 320 грн. * 4% = 277 652,80 грн., а не як того вимагає Позивач 6 790 824,00 грн.
Апеляційна скарга на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржик зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем подано до суду лише одну заяву по суті, а саме, позовну заяву та прийнято участь у двох судових засіданнях, які відбулися 19.09.2025 (тривало 4 хвилини) та 15.10.2025 (тривало 5 хвилин). На думку скаржника, зміст позовної заяви та обсяг обставин, які встановлювалися судом, а також тривалість розгляду справи в суді свідчить про незначну складність даної справи. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що витрати на правову допомогу, які понесені Позивачем, мають бути відшкодуванні Відповідачем в розмірі 5 000 грн
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) слід залишити без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишити без змін, з огляду на наступне.
У провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/3991/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод".
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" до ОСОБА_1 про стягнення 6 790 824,00грн. пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва за об`єкт за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва ІІ черга будівництва. Гіпермаркет".
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (01044, м. Київ, Хрещатик,36, ідентифікаційний номер 04633423), судове засідання призначено на 19.09.2025.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" 6790824,00 грн заборгованості та 81489,89 грн витрат по сплаті судового збору.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із рішенням Київської міської ради від 21.07.2016 № 801/801 "Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 04.06.2004 № 78-6-00171, укладеного між Київською міською радою та ПАТ "Київський склотарний завод" у пров. Балтійському, 23 в Оболонському районі м. Києва", у ТОВ "Київський склотарний завод" в оренді перебувала земельна ділянка площею 9,7168 га (кадастровий номер 8000000000:78:113:0001) комунальної власності територіальної громади міста Києва (згідно з договором оренди земельної ділянки від 04.06.2004 р. № 78-6-00171) для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків із супутньою інфраструктурою у АДРЕСА_2 . 
19.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальність "Київський склотарний завод" (далі - Сторона-1) та громадянином України ОСОБА_1 (далі - Сторона-2) укладено договір № 370, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстровано в реєстрі за № 665 (далі - Договір № 370). 
Згідно з п. 2.1. Договору № 370 предметом цього Договору є реалізація Сторонами проекту з метою будівництва та реєстрації права власності на Об`єкт будівництва на умовах і в порядку, передбачених Договором (надалі - Проект), реконструкція інженерних мереж, які знаходяться на частині Земельної ділянки, належать Стороні-1 і необхідні для реалізації Проекту, з подальшим балансовим розмежуванням, та реконструкція будівлі Трансформаторної підстанції ТП-560, в порядку та обсягах, що буде викладено в Додатковій угоді до цього Договору. 
Відповідно до п.1.1.2. Договору № 370 "Земельна ділянка - земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:78:113:001, площею 97168,00 кв.м. з майновим комплексом, межі якої визначено в додатку № 1 до даного Договору, розташована за адресою: пров. Балтійський, 23 в Оболонському районі м. Києва, яка виділена Стороні-1 для будівництва, експлуатації, обслуговування житлових будинків із супутньою інфраструктурою, та знаходиться у неї в користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.05.2004 року за реєстровим № 462 та договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.05.2017 року за реєстровим № 103". 
У Договорі від 05.03.2020 про внесення змін та доповнень до Договору №370 пп. 1.1.4. п. 1.1. викладено в новій редакції, зокрема, визначено що об`єкт - це склад онлайн-гіпермаркету, що має бути збудований на частині Земельної ділянки за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 23, загальною орієнтовною площею 14000 кв.м., на будівництво якого складається Проектно-кошторисна документація і реєструється повідомлення про початок виконання підготовчих або будівельних робіт чи надається дозвіл на виконання будівельних робіт (або інший документ чи дія (бездіяльність) уповноважених органів державної влади, що достатні для виконання будівельних робіт щодо відповідного об`єкту будівництва).
Згідно з п. 5.4.8. Договору всі витрати по прийманню об`єкту в експлуатацію, оплату пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва Сторона-2 оплачує за свій рахунок і несе повну відповідальність за будівництво, у тому числі, але не виключно, із усіма контролюючими органами.
30.07.2020 Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано дозвіл № ІУ013200730457 на виконання будівельних робіт по об`єкту "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет". 
13.05.2021 Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано сертифікат № ІУ123210414322 про готовність до експлуатації закінченого будівництва об`єкта за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет". 
Позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією №01-27 щодо невиконання останнім умов Договору від 19.07.2019 №370 та просив у найкоротший строк виконати умови Договору в розрізі сплати пайового внеску у розмірі 6 790 824,00 грн. за об`єкт за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет".
Дану претензію направлено цінним листом, трек-номер 0412000267798, що згідно з даними сайту АТ "Укрпошта" прибув до відділення 24.07.2025. Доказів надання відповіді на зазначений лист або сплати грошових коштів відповідачем матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.
Нормами статті 40 Закону № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI) було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).
При цьому частиною дев`ятою статті 40 Закону № 3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" № 132-IX (далі - Закон № 132-IX) статтю 40 Закону № 3038-VI було виключено з 1 січня 2020 року.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-ІХ (далі - Закон № 132-IX) було встановлено обов`язок сплати пайової участі для замовників, якими до 01.01.2021 розпочато будівництво/реконструкцію об`єктів. 
Підпунктами 3 та 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX встановлено, що замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Тож, у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. 
Таким чином, системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. 
Відтак, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Отже, саме на замовника будівництва було покладено обов`язок звернутись до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі протягом 10 днів після 01.01.2020.
У зв`язку з невиконанням забудовником, передбаченого підпунктами 3 та 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX обов`язку щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких будівельних об`єктів в експлуатацію, то права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникло право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. 
Верховний Суд у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 виснував, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 цього Закону на підставі Закону № 132-ІХ) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали повному виконанню і після виключення вказаної статті (абзац перший пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема, щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними; якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ. Зокрема, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.
У постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23 Верховний Суд виснував, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому, таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415 (у редакції рішення Київської міської ради від 19.12.2019 року № 460/8033) затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 3.2 Порядку, пайова участь включає в себе відшкодування витрат міського бюджету на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у зв`язку із реалізацією замовником проєкту нового будівництва або реконструкції об`єктів (будинків, будівель, споруд, їх комплексів або частин) незалежно від їх форм власності на території міста Києва. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір пайової участі має становити 277 652,80 грн, з огляду на наступне.
Пунктом 3.4. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415 (далі - Порядок) передбачено, що Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку). 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі №910/5739/24 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 47 090 398 грн 23 коп. пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі №910/5739/24 залишено без змін.
Судове рішення мотивовано тим, що відповідач, як замовник будівництва введеного в експлуатацію, не виконав свого обов`язку щодо укладення з органом місцевого самоврядування договору пайової участі та сплати пайового внеску щодо об`єкта будівництва у визначені законодавством строки, чим порушив вимоги пп. 3 та пп. 4 абз. 2 п. 2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та права та інтереси територіальної громади міста Києва та Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За висновком суду, замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, який за розрахунком позивача вірно становить 47 090 398,23 грн, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом ст.18 ГПК України, яка кореспондується зі ст.326 ГПК України, унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Листом від 03.10.2024 №01-36 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" повідомляло ОСОБА_1 про перебування справи №910/5739/24 на розгляді в Господарському суді міста Києва, оскільки за умовами Договору №370 сплата пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва покладалася на ОСОБА_1 .
В рішенні Господаського суду м. Києва від 29.10.2024 у справі № 910/5739/24 зазначено, що пайова участь за об`єкт за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет" підлягала сплаті у розмірі 6 790 824,00 грн.
Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснив розрахунок відповідно до пп. 6.4.1 пункту 6.4 розділу VI вказаного Порядку.
Відповідно до підпункту 6.4.1 пункту 6.4 Порядку розрахунок розміру пайової участі при новому будівництві/ реконструкції для нежитлових будівель, споруд та приміщень визначається за формулою:
РПУ = ЗКВоб`єкта х 4%, де 
РПУ - розмір пайової участі об`єкта (грн);
У разі якщо загальна кошторисна вартість не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (не подано замовником затвердженої в установленому порядку проектної документації в частині кошторису відповідно до підпункту 5.1.1 та пункту 6.2 цього Порядку), ЗКВоб`єкта визначається за наступною формулою:
ЗКВоб`єкта = Sоб`єкта х Nнежитл, де
Sоб`єкта - загальна площа (крім загальної площі приміщень, визначених в п. 4.2 цього Порядку) об`єкта будівництва або додатково створені площі в результаті реконструкції (кв. м);
Nнежитл - норматив одиниці створеної потужності для будівництва або реконструкції об`єктів нежитлового призначення, який дорівнює 13 500,00 грн (грн/кв. м).
За інформацією, що міститься в декларації про готовність другого об`єкта до експлуатації, введеного в експлуатацію 13.05.2021, об`єктом будівництва є гіпермаркет, загальна площа якого 12575,60 кв. м. 
Технічних паспортів або довідок щодо показників по об`єктам матеріали справи не містять.
Підставивши значення у зазначену у пп. 6.4.1 п. 6.4 Порядку формулу отримано:
РПУ = 12575,60 х 13 500,00 грн. х 4% = 6 790 824,00 грн.
Враховуючи викладене, Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розраховано пайову участь за об`єкт за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет", яка підлягала сплаті у розмірі 6 790 824,00 грн.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України.
Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. 
Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.
Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19.
Відповідно до статті 6 ЦК України договір є таким самим регулятором цивільних відносин, як і чинне законодавство. У договірних відносинах сторони навіть вправі інакше врегульовувати свої відносини, ніж це передбачено у законі, крім випадків прямо заборонених чинним законодавством або коли така заборона випливає з його змісту.
Так, за умовами чинного Договору № 370 відповідач мав зобов`язання сплатити всі витрати по прийманню об`єкту за проектом "Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет" в експлуатацію, оплату пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва.
Натомість, грошові кошти в сумі 6 790 824,00 грн. пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва відповідачем оплачені не були, що призвело до звернення Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із позовом до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод", як замовника будівництва.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що відповідач фактично зберіг за рахунок позивача грошові кошти в розмірі 6 790 824,00 грн., які мав зобов`язання виплатити згідно з п. 5.4.8. Договору № 370, як оплату пайової участі на розвиток інфраструктури м. Києва.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, у даному випадку відповідач після ухвалення рішення суду у справі №910/5739/24 достеменно може вважатися обізнаним про своє володіння чужими грошовими коштами без достатньої правової підстави і обов`язок їх повернути в розмірі 6 790 824,00 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру пайової участі у сумі 277 652,80 грн є безпідставними, оскільки спростовуються встановленими у справі обставинами та матеріалами справи. Розмір пайової участі за об`єктом «Будівництво багатофункціонального житлового кварталу 1 по провулку Балтійському, 23 в Оболонському районі м. Києва. ІІ черга будівництва. Гіпермаркет» правомірно визначений уповноваженим органом - Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), розрахунок здійснено відповідно до пп. 6.4.1 пункту 6.4 розділу VI вказаного Порядку у сумі 6 790 824,00 грн, а правильність такого розрахунку підтверджена судовими рішеннями у справі № 910/5739/24, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання. 
Таким чином, невиконання відповідачем передбаченого Договором № 370 обов`язку зі сплати пайової участі у розмірі 6 790 824,00 грн свідчить про безпідставне збереження ним за рахунок позивача грошових коштів у зазначеній сумі. За таких обставин суд, першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України та правомірно задовольнив позовні вимоги у даній справі.
Правових підстав, що звільняли би відповідача від повернення безпідставно утриманих коштів судом не встановлено та матеріали справи не містять, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 6 790 824,00 грн. правомірно задоволено судом.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 916/556/19, від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19, самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про розгляд даної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції здійснював направлення ОСОБА_1 поштвої кореспонденції засобами поштого зв`язку, на адресу місцезнаходження відповідача, відомості про яку отримані судом з Єдиного державного демографічного реєстру згідно з відповідю від 18.08.2025 №1676239 ( АДРЕСА_1 ) та за адресою листування, яка вказана в Договорі № 370 (м. Київ, вул. Волинська, буд. 66 -А)
Поштові відправлення поверталися з відміткою "за закінченням строку зберігання".
При цьому колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі скаржник зазначає аналогічну адресу ( АДРЕСА_1 ), за якою суд першої інстанції направляв процесуальні документи.
В апеляційній скарзі скаржник просив суд апеляційної інстанції врахувати судову практику відносно того, що повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи.
Скаржник зазначив, що був позбавлений можливості подати докази, які б спростували висновки суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 обов`язку сплачувати пайову участь саме у у заявленому позивачем розмірі.
Водночас, як зазначалось судом вище, колегія суддів в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, визнала поважними причини неподання доказів до суду першої інстанції та долучила до матеріалів справи копію акту готовності об`єкта до експлуатації від 26.03.2021 (оригінал знаходиться у Державній інспекції архітектури та містобудування України; копію Сертифікату прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 13.05.2021 № ІУ123210414322, який розміщено у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (оригінал знаходиться за адресою: http://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2551698816705234125/optype=100); копію Акту від 13.05.2021 (оригінал знаходиться у Відповідача).
При цьому вказані докази не спростували обґрунтованих висновків суду, які викладено в оскаржуваному судовому рішенні.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції були вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення апелянта про розгляд даної справи, отримання поштової кореспонденції залежало виключно від волевиявлення та дій самого апелянта, що ним не спростовано.
Відтак, суд першої інстанції виконав обов`язок, передбачений статтею 120 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишити без змін.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" про відшкодування судових витрат задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн; у решті вимог відмовлено.
Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч. 3, 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, коли на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим, встановити їхню дійсність та необхідність.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2025 між позивачем, як Клієнтом, та Адвокатським Бюро "Анни Фукс" укладено Договір про надання правничої допомоги № 14/07/25-1, відповідно до п. 1.1. якого Бюро зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу, пов`язану з підготовкою документів та представництвом інтересів Клієнта в усіх органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, у судах загальної юрисдикції та, у випадку необхідності - в Господарському суді м. Києва, Північному апеляційному господарському суді, Верховному суді, зокрема у справі за позовом Клієнта до Друккера про зобов`язання виконати умови договору (надалі - Правнича допомога), а Клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану Правничу допомогу на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з п. 2.1 договору за домовленістю Сторін вартість послуг по веденню справи та представництву інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва складає 40 000 грн., які сплачуються не пізніше 60 банківських днів з моменту винесення рішення Господарським судом м. Києва.
У пункті 2.2. договору вказано, що після винесення рішення Господарським судом м. Києва Бюро протягом 2-х днів складає Акт приймання-передачі наданих послуг (надалі Акт) та передає його Клієнту для підписання.
Так, 16.10.2024 сторонами Договору про надання правничої допомоги від 14.07.2025 № 14/07/25-1 підписано Акт № 6 здачі прийомки виконаних робіт (наданих послуг).
Крім того, Адвокатським бюро "Анни Фукс" виставлено позивачу рахунок від 16.10.2025 № 6 на суму 40 000,00 грн.
Враховуючи викладене, сторонами погоджено фіксовану вартість послуг по веденню справи та представництву інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва в розмірі 40 000,00 грн.
Відповідачем Друккером Денисом Віленовичем  - подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 5 000,00 грн. У вказаному клопотанні відповідач просив суд врахувати, що Позивачем подано до суду лише одну заяву по суті, а саме позовну заяву та прийнято участь у двох судових засіданнях, які відбулися 19.09.2025 (тривало 4 хвилини) та 15.10.2025 (тривало 5 хвилин). На думку відповідача, зміст позовної заяви та обсяг обставин, які встановлювалися судом, а також тривалість розгляду справи в суді свідчить про незначну складність даної справи. Враховуючи викладене, відповідач просив суд зменшити розмір витрат на правову допомогу понесених Позивачем, які підлягають відшкодуванню Відповідачем до 5 000 грн
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із: складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Колегія суддів зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи та витраченого адвокатом часу на участь у справі, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, а також виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський склотарний завод" про ухвалення додаткового рішення та покладення на Друккера Дениса Віленовича  витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Зокрема, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн відповідає як критерію співмірності та реальності понесених адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1   відносно того, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обсяг наданих послуг, не надав оцінки їх складності, не з`ясував характер і складність наданої правничої допомоги.
Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25), а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити оскаржувані рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) - без змін.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
Через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2025 у справі №910/3991/25 (910/9736/25) залишити без змін.
Матеріали справи № 910/3991/25 (910/9736/25) повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 06.07.2026

Головуючий суддя М.Л. Доманська 

Судді Т.П. Козир

О.М. Остапенко