Справа № 449/1831/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2026 	м.Перемишляни	

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Перемишляни кримінальне провадження № 12025141450000197 від 23.07.2025р., відносно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Щолково (московської області РФССР), росіянина, громадянина рф, неодруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, проживає (на момент винесення вироку) у АДРЕСА_1 , 
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.190 КК України,- 

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, відповідно до якого ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні шахрайства по шести епізодам. 
На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд вважає встановленими такі обставини.
Наприкінці лютого 2024 року (точні дату і час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на цвинтарі м. Перемишляни (Перемишлянська міська громада, Львівський район, Львівська обл.) отримав від ОСОБА_10 належну на праві власності ОСОБА_11 готівку у сумі 30 тис. грн., аби виготовити і встановити надмогильні споруди на могилах дідуся і бабусі ОСОБА_11 на цвинтарі у с. Подусів (Перемишлянська міська громада).
Попри це, ОСОБА_12 , несумлінно скориставшись довірою ОСОБА_11 , починаючи зі лютого 2024 року надмогильні споруди не виготовив і не встановив, оскільки витратив отримані кошти для задоволення власних потреб.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві).
Окрім того обвинувачений повторно вчинив аналогічні дії по відношенню до ще п`яти потерпілих. А саме:
1. У червні 2024 року (точні дату і час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у цеху (вул. Залипська, буд. 73, м. Перемишляни) отримав від ОСОБА_13 належну на праві власності ОСОБА_5 готівку у сумі 38 тис. грн., аби виготовити і встановити надмогильну споруду на могилі батька ОСОБА_5 на цвинтарі у с. Подусів (Перемишлянська міська громада).
Попри це, ОСОБА_12 , повторно несумлінно скориставшись довірою ОСОБА_5 , починаючи зі червня 2024 року надмогильну споруду не виготовив і не встановив, оскільки витратив отримані кошти для задоволення власних потреб.
2. У червні 2024 року (точні дату і час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у цеху (вул. Залипська, буд. 73, м. Перемишляни) отримав від ОСОБА_6 належну йому на праві власності готівку у сумі 20 тис. грн., аби виготовити і встановити надмогильну споруду на могилі батька і матері ОСОБА_6 на цвинтарі у с. Ушковичі (Перемишлянська міська громада).
Попри це, ОСОБА_12 , повторно несумлінно скориставшись довірою ОСОБА_6 , починаючи зі червня 2024 року надмогильні споруди не виготовив і не встановив, оскільки витратив отримані кошти для задоволення власних потреб.
3. О 14 год. 32. хв. 30 червня 2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Перемишляни отримав від ОСОБА_14 належну на праві власності ОСОБА_7 готівку у сумі 8 тис. грн., аби виготовити і встановити надмогильну споруду на могилі батька і матері ОСОБА_7 на цвинтарі у с. Подусів (Перемишлянська міська громада).
Попри це, ОСОБА_12 , повторно несумлінно скориставшись довірою ОСОБА_7 , починаючи зі червня 2024 року надмогильну споруду не виготовив і не встановив, оскільки витратив отримані кошти для задоволення власних потреб.
4. 16 серпня 2024 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу магазину «Випічка» (вул. Галицька, буд. 65, м. Перемишляни) отримав від ОСОБА_8 належну їй на праві власності готівку у сумі 500 євро (22 тис. 652 грн. 75 коп. за офіційним курсом Національного банку України на дату події), аби виготовити і встановити надмогильну споруду на могилі вітчима ОСОБА_8 на цвинтарі у с. Бачів (Перемишлянська міська громада).
Попри це, ОСОБА_12 , повторно несумлінно скориставшись довірою ОСОБА_8 , починаючи зі серпня 2024 року надмогильну споруду не виготовив і не встановив, оскільки витратив отримані кошти для задоволення власних потреб.
5. 15 жовтня 2024 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у цеху (вул. Галицька, буд. 73, м. Перемишляни) отримав від ОСОБА_9 належну їй на праві власності готівку у сумі 26 тис. грн., аби виготовити і встановити надмогильну споруду на могилі матері і батька ОСОБА_9 на цвинтарі у с. Свірж (Бібрська міська громада, Львівський район, Львівська обл.).
Попри це, ОСОБА_12 , повторно несумлінно скориставшись довірою ОСОБА_9 , починаючи зі жовтня 2024 року надмогильні споруди не виготовив і не встановив, оскільки витратив отримані кошти для задоволення власних потреб.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчинені повторно.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинувачених та дослідженням документів, що стосуються особи обвинувачених.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинених ним кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, не заперечував. Пояснив, що він дійсно з 2011 року займається виготовленням та встановленням пам`ятників. Десь на початку 2024 року у нього почали виникати різноманітні фінансові труднощі, а також труднощі з людьми та транспортом, що в результаті привело його до «банкрутства». Тим не менше, він дійсно продовжував брати аванси за виконання в майбутньому роботи по встановленню пам`ятників. В тому числі він отримував від потерпілих зазначені в обвинувальному акті суми, які відображені в його журналах. Незважаючи на труднощі, обвинувачений сподівався, що зможе виконати взяті на себе зобов`язання.
Потерпіла ОСОБА_11 дала суду такі покази. Вона знайшла обвинуваченого в інтернеті. Зателефонувала йому та замовила пам`ятник, який мав бути встановлений на цвинтарі у с.Подусів. Оскільки потерпіла перебувала за кордоном, то аванс у сумі 30000,00 грн. (50% вартості пам`ятника) обвинуваченому передавала ОСОБА_10 . В обумовлені строки, обвинувачений пам`ятник не встановив. В телефонному режимі називав різні причини. Згодом вона почала підозрювати, що відбувається щось дивне, а за деякий час побачила пост в інтернеті ОСОБА_15 про те, що її обдурив обвинувачений за подібних обставин. Після цього потерпіла звернулась в поліцію.
Потерпіла ОСОБА_5 дала суду такі покази. Хтось із її знайомих дав їй телефон ОСОБА_16 . Вона подзвонила до обвинуваченого, він скинув їй каталог, вона обрала пам`ятник та її мама віддала йому 38000,00 грн. (50% вартості пам`ятника). Даний памятик мав бути зроблений і встановлений у вересні 2024 року. Згодом обвинувачений через якісь проблеми переніс строк до Пасхи 2025 року. В червні 2025 року він пропав. Ні телефон ні Вайбер не працював. Тому вона звернулась в поліцію.
Потерпілий ОСОБА_6 дав суду такі покази. Перебуваючи в с.Ушковичі біля цвинтару він побачив плакат про встановлення пам`ятників. Подзвонив за вказаним номером і йому повідомили, що вони знаходіться по вул.Залипській у м.Перемишляни. Він приїхав туди, де його зустрів обвинувачений. Він вибрав пам`ятник та залишив йому 20000,00 грн. (50% вартості пам`ятника). Даний памятик мав бути зроблений і встановлений у червні-липні 2024 року. Однак лише в грудні 2024 року, обвинувачений залив фундамент, після чого пропав. В 2025 році потерпілий побачив випадково обвинуваченого у с.Коросно і він запевнив, що «вже-вже доробляє». В вересні 2025 року він звернувся в поліцію з заявою. 
Потерпіла ОСОБА_7 дала суду такі покази. Її сестра дала їй телефон ОСОБА_16 . Вона подзвонила до обвинуваченого, він скинув їй каталог, вона обрала пам`ятник та її мама віддала йому 8000,00 грн. (50% вартості пам`ятника). Даний пам`ятник мав бути зроблений і встановлений літом 2024 року. Згодом обвинувачений через якісь проблеми постійно переносив строки. За деякий час вона побачила пост в інтернеті ОСОБА_15 про те, що її обдурив обвинувачений за подібних обставин. Після цього потерпіла звернулась в поліцію.
Потерпіла ОСОБА_8 дала суду такі покази. Вона знає обвинуваченого і його дружину особисто, бо вони жили по сусідству. Зі слів людей вона також знала, що він виготовляє і встановлює пам`ятники. Тому звернулась до нього з цього приводу. Вони перейшлись по цвинтару і вони узгодили макет. Після цього неподалік магазину «Випічка» у м.Перемишлани вона віддала обвинуваченому 500 Євро авансу (~ 22500,00 грн.). В серпні 2024 року її мати дізналась, що у обвинуваченого є якісь проблеми і що він вже не виготовляє пам`ятники. Він запевнив, що все зробить і попросив ще 10000,00 грн. на фундамент, який він залив в червні 2025р. Через два тижні сам написав, що має проблеми і пам`ятник не зможе поставити.
Потерпіла ОСОБА_9 дала суду такі покази. Вона знайшла обвинуваченого в Фейсбуці. В Жовтні 2024 року вона зателефонувала обвинуваченому та замовила пам`ятник. 10 жовтня 2024 року по вул..Залипській у м.Перемишляни передала йому аванс у сумі 52000,00 грн. (50% вартості пам`ятника). Сам пам`ятник мав бути встановлений до Пасхи 2025 року. Макет пам`ятника вона отримала. Обвинувачений перебував на зв`язку, але в неї склалось враження, що він постійно п`яний. В червні 2025 року вона написала пост в Фейсбуці з цього приводу і до неї почали відписувати люди, яким теж обвинувачений не виконав обіцяного. 1 серпня 2025 року вона звернулась з заявою до поліції. Зв`язок з обвинуваченим був втрачений. 
29 квітня 2026 року суду було надано дві розписки, відповідно до яких, обвинувачений повернув потерпілим кошти у сумі 40000,00 гривень та зобов`язувався повернути решту. 
Оцінюючи дані обвинуваченим та потерпілими покази, зважаючи на обставини викладені в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів доведена повністю, його дії правильно кваліфіковані за ч.1, 2 ст.190 КК України, оскільки він заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (в т.ч. у п`яти випадках такі дії були вчинені повторно).
Прокурор просив призначити обвинуваченим покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді одного року обмеження волі, а за ч.2 ст.190 КК України у вигляді одного року позбавлення волі, з можливістю застосування ст.75 КК України (оскільки обвинувачений своїми діями підствердив намір відшкодувати шкоду потерпілим).
Потерпілі позицію прокурора підтримали. Вважали, що призначення реального покарання буде не доцільним і не сприятиме відшкодування обвинуваченим шкоди.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться згідно зі ст.12 КК України відносяться до кримінального проступку та нетяжких злочинів, особу винного (наявність двох малолітніх дітей, на медичних обліках не перебуває). 
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часток відшкодування заподіяної потерпілим шкоди.
Обставин, яка обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до частини 1 статті 67 КК України, не встановлено.
З огляду на вищевикладене та з врахуванням позиції потерпілих та наявності у обвинуваченого двох малолітніх дітей, суд вважає Терьошкіну слід призначити покарання:
- за ч.1 ст.190 КК України – один рік обмеження волі;
- за ч.2 ст.190 КК України – один рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді одного року позбавлення волі.
Суд також вважає, за доцільним, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, поклавши на нього ряд обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 65, 66, 75, 76, ч.1, 2 ст.190 КК України, ст. 349, 369-376 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при значити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися до органу пробації для реєстрації.
Речові докази по справі (два журнали) залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. 

Суддя 	ОСОБА_1