КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року м. Київ справа №640/11082/21
Київський окружний адміністративний суд у складі судді головуючої Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної установи «Український центр культурних досліджень» до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Державна установа «Український центр культурних досліджень» (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Північного офісу Держаудитслужби (далі також – відповідач), в якому просила суд визнати протиправними та скасувати вимоги Північного офісу Держаудитслужби, оформлені листом від 19.03.2021 № 262604-14/2109-2021.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Адміністративна справа № 640/11082/21 надійшла до Київського окружного адміністративного суду. Автоматизованою системою документообігу суду визначено Колеснікову І.С. головуючою суддею, яка буде розглядати дану адміністративну справу. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність встановлених відповідачем під час здійснення ревізії порушень вимог законодавства, що були зафіксовані відповідним актом ревізії.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує на прийнятті оскаржуваного рішення відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відповідному акті ревізії та наданому відзиві.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.3.2.3 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2020 року проведено ревізію фінансово-господарської Українського центру культурних досліджень за період з 01.01.2017 по 30.11.2020, а також коштів, отриманих з інших джерел, для забезпечення заходів спрямованих на боротьбу з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 за період з 11.03.2020 по 31.01.2021.
За результатами заходів державного фінансового контролю встановлено ряд порушень, викладених в акті ревізії від 11.02.2021 № 04-30/77.
Ревізію проведено з 10.11.2020 по 04.02.2021 (із зупиненням в період з 16.11.2020 по 11.12.2020, з 21.12.2020 по 13.01.2021), відповідно до питань програми ревізії з відома директора Френкель Ірини Володимирівни та в присутності головного бухгалтера ОСОБА_1 .
11.02.2021 Акт ревізії від 11.02.2021 № 04-30/77 директором та головним бухгалтером Українського центру культурних досліджень підписано із запереченнями.
На підставі вищезазначеного акту ревізії підприємству було направлено вимогу від 19.03.2021 № 262604-14/2109-2021 «Про усунення виявлених порушень».
Відповідно до такої вимоги, в діяльності позивача було виявлено наступні порушення законодавства:
1. У порушення вимог п. 3 наказу Міністерства культури України «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» від 18.10.2005 №745, п. 4 р. III Положення про преміювання керівників закладів культури, які належать до сфери управління Міністерства культури України від, затвердженого наказом Міністерства культури України від 29.08.2018 № 754, п. 4.4 контракту № 700 від 26.12.2017, укладеного між Міністерством культури України та громадянкою ОСОБА_2 , в період з 01.12.2015 по 30.11.2020 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету по КПКВ 1801190 (з 2020 року — 3801190) «Забезпечення діяльності національних музеїв, національних і державних бібліотек та культурно - просвітницьких центрів» без відповідного рішення органу вищого рівня здійснено виплату премій директору Центру ОСОБА_2 , чим завдано матеріальної шкоди (втрат) державному бюджету на загальну суму 159,3 тис. грн (в тому числі відрахування до державних цільових фондів склали 28,7 тис. грн). Порушення не усунуто.
2. Внаслідок внесення до табелів обліку та використання робочого часу недостовірних даних щодо фактично відпрацьованого часу прийнятими на умовах сумісництва працівниками, Центром здійснено виплату заробітної плати за невідпрацьований час, чим порушено cт. 102-1 Кодексу законів про працю України та в період з 01.01.2017 по 30.11.2020 завдано матеріальної шкоди (втрат) державному бюджету на загальну суму 316,9 тис. грн (в тому числі відрахування до державних цільових фондів склали 57,1 тис. грн). Порушення не усунуто.
3. Центром не впорядковано штатну чисельність працівників кадрової служби у відповідності до Картки 16 (листи 1 та лист 2) розділу 2 Міжгалузевих нормативів чисельності працівників, зайнятих добором, розстановкою, підвищення кваліфікації (перепідготовкою) та обліком кадрів, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.12.2003 №341, та робітників з обслуговування та ремонту у відповідності до Картки 27 (лист 2) Міжгалузевих норм чисельності робітників, що обслуговують громадські будівлі, затверджених наказом Мінпраці України від 11.05.2004 № 105, та як наслідок, в період з 01.01.2017 по 30.11.2020 витрати коштів загального фонду державного бюджету на утримання понаднормативних одиниць склали 201,4 тис. грн (в тому числі відрахування до державних цільових фондів склали 36,3 тис. грн). Порушення не усунуто.
4. У порушення п. 9 Порядку списання об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2007 №1314, здійснено списання основних засобів за даними бухгалтерського обліку на загальну суму 58,6 тис. грн при відсутності акту на списання за підписами членів комісії та наказу на створення комісії. Порушення не усунуто.
5. Центром у порушення Додатку №1 «Суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98, оплату вартості проживання ОСОБА_3 здійснено в завищених розмірах, чим завдано матеріальної шкоди (бюджету) на суму 0,05 тис. грн. Порушення не усунуто.
У зв`язку з виявленими порушеннями відповідачем до позивача було пред`явлено вимоги щодо їх усунення, зокрема:
1. Опрацювати матеріали ревізії та вжити заходів, направлених недопущення їх надалі.
2. Забезпечити відшкодування завданих державному бюджету втрат в порядку визначеному ч. 1 cm. 1166 Цивільного кодексу України.
3. Розглянути питання про притягнення до відповідальності винних у допущених порушеннях осіб, згідно з чинним законодавством.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю, зокрема, здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.
Пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: 1) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 2) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 3) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу України (далі - Положення № 43).
Пунктом 1 Положення № 43 передбачено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з пунктом 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 16); у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку (підпункт 23).
Відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі - Порядок № 550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
Аналіз наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
У разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їхній розмір в установленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її відповідно до вимог законодавства, що у цій частині є обов`язковою до виконання.
Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їхню наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Законність і правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їхнє стягнення, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Отже, пункти (частини) вимоги, які не вказують на розмір збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи у випадку їхнього оскарження. Водночас наявність збитків, правильність їхнього обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Зазначений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою у постановах, зокрема, від 07 жовтня 2014 року в справі №21-368а14, від 14 жовтня 2014 року в справі №21-453а14, від 18 листопада 2014 року в справі №21-461а14, від 20 січня 2015 року в справі №21-601а14, від 27 січня 2015 року в справі № 21-436а14, від 10 лютого 2015 року в справі №21-632а14, від 15 квітня 2014 року в справах №№ 21-40а14, 21-63а14), від 29 травня 2017 року в справі №826/6304/16, від 23 лютого 2016 року в справі №818/1857/14.
Цю ж правову позицію послідовно підтримав Верховний Суд у постановах від 08 серпня 2019 року у справі №804/9577/13-а, від 11 грудня 2019 року №160/641/19, від 08 квітня 2020 року в справі №809/504/17, від 07 квітня 2020 року в справі №813/1984/18, від 31 березня 2020 року в справі №817/650/18, від 20 березня 2020 року в справі №814/380/17, від 12 березня 2021 року у справі №640/3186/19, від 27 травня 2021 року у справі №160/8621/19, від 17 червня 2021 року у справі №0440/6907/18, від 31 серпня 2021 року у справі №160/5323/20, від 14 грудня 2021 року у справ №811/1203/18 та інших.
Оскаржувані в цій справі пункти вимоги відповідача указують на порушення вимог чинного законодавства, що призвели до заподіяння збитків, їхній розмір і необхідність усунення цих порушень.
Ураховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, а правильність їх обчислення має перевірятись судом, який розглядає такий позов, суд вважає, що оскаржувана вимога не породжує обов`язки, що негативно впливають на права позивача; їх захист не може бути здійснений шляхом визнання відповідної вимоги протиправною та її скасування.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної установи «Український центр культурних досліджень» до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними та скасування вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.