ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 травня 2026 року 
м. Київ 

справа № 337/6115/24 
провадження № 61-995св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломоєць Ірина Василівна, на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2025 року у складі судді Мурашової Н. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у складі колегії суддів Кухаря С. В., Подліянової Г. С., Полякова О. З. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, що обліковуються на картковому рахунку № НОМЕР_1 за договором від 17 жовтня 2023 року № SAMDNWFC00010241718, у розмірі 30 853,34 дол. США, що станом на 13 листопада 2024 року еквівалентно 1 272 686,25 грн, а також депозитний вклад, розміщений на депозитному рахунку за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901, у розмірі 33 514,42 дол. США, що станом на 13 листопада 2024 року еквівалентно 1 382 452,50 грн, та проценти за вкладом у розмірі 4 021,73 дол. США, що станом на 13 листопада 2024 року еквівалентно 165 907,50 грн. 

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 , після смерті якого він є єдиним спадкоємцем. 

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом до складу спадкового майна входять грошові кошти (вклади) з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, розміщені в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: на депозитному рахунку № НОМЕР_2 , відкритому 04 листопада 2019 року за договором № SAMDNWFD0072526054301; на депозитному рахунку № НОМЕР_3 , відкритому 07 травня 2013 року за договором № SAMDN02000735003333; на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому 17 жовтня 2023 року за договором № SAMDNWFC00010241718; а також на картковому рахунку № НОМЕР_4 , відкритому 29 жовтня 2018 року за договором № SAMDNWFC00003813288. 

Зазначені обставини підтверджуються листом АТ КБ «ПриватБанк» від 05 грудня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-231130/46603, відповідно до якого на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому 17 жовтня 2023 року за договором № SAMDNWFC00010241718, обліковується залишок грошових коштів у розмірі 30 853,34 дол. США. 

Крім того, позивачу стало відомо, що його батько мав депозитний вклад в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 33 514,42 дол. США станом на 04 листопада 2019 року, що підтверджується договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901 та квитанцією від 29 жовтня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 32 715,58 дол. США, які з урахуванням нарахованих процентів збільшилися до 33 514,42 дол. США. 

Відповідно до пункту 5.3 зазначеного договору було складено заповідальне розпорядження на користь позивача у розмірі 100 % вкладу. 

Однак, за твердженням позивача, АТ КБ «ПриватБанк» не повідомило нотаріуса про існування зазначеного депозитного вкладу та фактично приховало інформацію про нього, у зв`язку з чим він не отримав відповідні грошові кошти та проценти за вкладом. 

При цьому банк відмовляється добровільно здійснити виплату зазначених коштів. Листом від 22 травня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-24042024/59323 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що спадщина була виплачена позивачу в повному обсязі. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Хортицький районний суд міста Запоріжжя рішенням від 26 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. 

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що грошові кошти, які належали спадкодавцю ОСОБА_2 та знаходилися на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк», право на які позивач ОСОБА_1 набув у порядку спадкування за законом, були банком виплачені спадкоємцю у повному обсязі. 

Суд установив, що депозитний вклад за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901, за яким первісна сума становила 32 715,58 дол. США, неодноразово пролонговувався відповідно до умов договору та правил банківського обслуговування. Після чергової пролонгації станом на 11 листопада 2023 року розмір вкладу з урахуванням нарахованих процентів становив 34 615,76 дол. США. 

На підставі заяви клієнта від 13 листопада 2023 року депозитний рахунок було закрито, а зазначені кошти перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 . Надалі у період з 15 листопада 2023 року до 06 грудня 2023 року за цим рахунком здійснювалися витратні операції, унаслідок чого залишок коштів станом на кінець банківського дня 06 грудня 2023 року становив 30 232,92 дол. США. 

Зазначені кошти у подальшому були виплачені позивачу як спадкоємцю шляхом їх перерахування на його рахунок 15 та 19 січня 2024 року. Обставини отримання цих коштів фактично не заперечувалися представником позивача під час розгляду справи. 

Оцінивши надані сторонами докази, зокрема банківські виписки, депозитний договір, квитанцію про внесення коштів та інші документи, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими та достовірними доказами, які підтверджують відсутність заборгованості банку перед позивачем. 

Суд також установив, що на момент отримання банком запиту нотаріуса щодо наявності рахунків спадкодавця банк не мав інформації про смерть клієнта, у зв`язку з чим не мав правових підстав обмежувати проведення операцій за його рахунками. Здійснення відповідних операцій відбувалося після належної ідентифікації клієнта через систему дистанційного банківського обслуговування з використанням його фінансового номера телефону. 

Згідно з інформацією Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - ПрАТ «Київстар»), послуги за відповідним номером телефону у період з жовтня 2021 року до січня 2025 року надавалися безперервно, номер залишався активним, на нього надходили вхідні телефонні дзвінки та SMS-повідомлення, а також здійснювалися вихідні дзвінки та відправлялися SMS-повідомлення. Зазначений номер, зокрема, використовувався для комунікації з АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі 13 листопада 2023 року під час подання онлайн-заяви про повернення депозитного вкладу за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901. 

При цьому доказів того, що зазначені операції були здійснені невстановленими особами шахрайським способом або за участю чи сприяння працівників банку, позивач не надав, а суд не встановив. 

Позивач, будучи сином спадкодавця та його прямим спадкоємцем, особисто не повідомляв банк про смерть батька та не вживав заходів щодо забезпечення збереження коштів на його рахунках. Запит нотаріуса надійшов до банку лише на початку грудня 2023 року, хоча спадкова справа була заведена ще у 2021 році. 

З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 

Запорізький апеляційний суд постановою від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломоєць І. В., залишив без задоволення, а рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2025 року - без змін. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки суду першої інстанції щодо вирішення спору є правильними, відповідають встановленим обставинам справи та підтверджуються належними і допустимими доказами, яким суд надав належну правову оцінку. 

Доводи позивача про те, що перекази у розмірі 30 232,92 грн (еквівалент 804,70 дол. США) та 29 428,85 дол. США є його особистими коштами і не мають відношення до спадкового майна, апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними доказами та мають характер припущення. 

Апеляційний суд також відхилив доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув одну з позовних вимог щодо стягнення 30 853,34 дол. США, які знаходилися на рахунку № НОМЕР_1 . Суд установив, що відповідно до заяви клієнта від 13 листопада 2023 року № 2023-11-13/1647 ОСОБА_2 просив закрити вкладний рахунок, відкритий за договором строкового вкладу від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901, та перерахувати грошові кошти у сумі 34 616,00 дол. США на його картковий рахунок № НОМЕР_5 (IBAN: НОМЕР_1 ). 

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені позовні вимоги фактично стосуються однієї і тієї ж суми депозитного вкладу, яка була перерахована з вкладного рахунку на картковий рахунок клієнта, а різниця у сумах пов`язана із здійсненням витратних операцій за картковим рахунком після такого перерахування. 

Крім того, апеляційний суд зазначив, що жодних доказів того, що операції щодо закриття вкладного рахунку, перерахування коштів на картковий рахунок та подальшого їх використання були здійснені шахрайським способом невстановленими особами, у тому числі за участю чи сприяння працівників банку, позивач не надав, а під час розгляду справи таких обставин суд не встановив. 

Із заявами про вчинення шахрайських дій щодо рахунків спадкодавця, заволодіння його персональними даними або використання фінансового номера телефону позивач ні до правоохоронних органів, ні до банку не звертався. 

За таких обставин апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У січні 2026 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 21 квітня 2021 року у справі №345/4308/17, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 02 липня 2025 року у справі №490/7829/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування доказів та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України). 

Касаційну скаргу ОСОБА_3 мотивував тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало первинних документів, які підлягали складенню банком під час здійснення банківських операцій з перерахування грошових коштів із депозитних рахунків на поточні рахунки позивача та його батька, а також видаткових касових документів, що мали складатися банком під час зняття грошових коштів із поточних рахунків в іноземній валюті. 

Також банк не надав доказів на підтвердження того, що позивач або його батько ініціювали дострокове розірвання договору банківського вкладу від 29 жовтня 2018 року та вимагали дострокової виплати депозитного вкладу. 

Заявник вважає, що суди безпідставно поклали на клієнта банку обов`язок та вину за можливе заволодіння у 2023 році його персональними даними, фінансовим номером телефону та доступом до системи «Приват24» після смерті вкладника у 2021 році. 

Крім того, суди не застосували умови договору банківського вкладу від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901, відповідно до яких сторони погодили, що через систему «Приват24» клієнт лише інформується про стан рахунку (пункт 3.1 договору). Отже, умовами договору не передбачено можливості закриття вкладного рахунку чи розірвання договору банківського вкладу шляхом подання заяви через систему «Приват24». 

Також суди не встановили, чи був клієнт ОСОБА_2 зареєстрований у системі «Приват24», через яку він нібито подав заяву від 11 листопада 2023 року про закриття вкладного рахунку, чи був він користувачем цієї системи, а також чи передбачає зазначена система функціональну можливість подання заяв про закриття вкладних рахунків. 

Заявник також зазначає, що саме на відповідача як на особу, що надає банківські послуги, покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань перед споживачем за договором банківського вкладу, надати докази проведення банківських операцій та підтвердити, що кошти були фактично повернуті вкладнику. 

Клієнт банку не несе відповідальності за несанкціоновані операції з використанням його платіжної картки, якщо банк не доведе, що клієнт своїми діями або бездіяльністю сприяв незаконному використанню платіжної інформації. 

Суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні 25 березня 2025 року відхилив протокольним рішенням (без постановлення відповідної ухвали) клопотання позивача про витребування доказів, подане 25 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд». 

У зазначеному клопотанні позивач просив витребувати у відповідача: 
- інформацію про особу (власника рахунку), яка 11 листопада 2023 року отримала грошові кошти у сумі 34 615,76 дол. США на рахунок з ідентифікатором НОМЕР_6 ; 
- інформацію про особу, яка 13 листопада 2023 року отримала зазначені кошти на банківську картку НОМЕР_5 ; 
- відомості про отримувача коштів, дату, суму та валюту проведення операції; 
- інформацію про те, чи звертався ОСОБА_2 або позивач до банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу № SAMDNWFD0072112103901 «Стандартний строковий на 12 місяців» на суму 32 715,58 дол. США; 
- інформацію щодо того, чи отримував ОСОБА_2 кошти за договором від 17 жовтня 2023 року № SAMDNWFC00010241718 на суму 30 853,00 дол. США. 

Крім того, позивач просив витребувати касові документи, у тому числі заяви на видачу готівки, первинні банківські документи, які підлягали складанню банком під час перерахування грошових коштів із депозитних рахунків на поточні рахунки, а також документи щодо зняття грошових коштів із рахунків ОСОБА_1 в іноземній валюті. 

Однак суд відмовив у витребуванні зазначених первинних банківських документів, які могли підтвердити або спростувати факт здійснення банківських операцій із коштами вкладника після його смерті, а також встановити осіб, на рахунки яких було перераховано відповідні кошти. 

Суди встановили обставини справи на підставі доказів, допустимість яких викликає обґрунтовані сумніви. 

Зокрема, факт отримання позивачем грошових коштів суди встановили на підставі таких документів відповідача: 
- виписки за рахунком клієнта НОМЕР_7 (основна картка НОМЕР_8 ); 
- виписки за рахунком клієнта НОМЕР_9 (основна картка НОМЕР_10 ); 
- виписки за рахунком клієнта НОМЕР_17 (основна картка НОМЕР_6 ). 

Разом із тим зазначені виписки не містять номерів платіжних карток, що унеможливлює встановлення їх власника, а також реєстраційних номерів облікових карток платників податків осіб, на яких вони оформлені. Крім того, у цих документах відсутні підписи відповідальних осіб банку, електронні підписи або печатки банку, а також інші реквізити, що підтверджують їх походження. 

Крім того, суди встановили факт подання клієнтом заяви про закриття вкладного рахунку на підставі документа - заяви від 13 листопада 2023 року № 2023-11-13/1647 про закриття вкладного рахунку на суму 34 616,00 дол. США, нібито поданої ОСОБА_2 через систему «Приват24». 

Водночас зазначений документ подано у вигляді тексту, надрукованого у форматі Word, без підпису, печатки чи інших реквізитів, що підтверджують його походження, а також без будь-яких відомостей про джерело отримання цього документа або спосіб його формування у системі «Приват24». 

При цьому договір банківського вкладу укладався з конкретною фізичною особою - ОСОБА_2 , а не з «обліковим записом» у системі «Приват24». За таких обставин банк не мав правових підстав закривати вкладний рахунок та перераховувати грошові кошти на підставі заяви, поданої через систему дистанційного обслуговування. 

Разом із тим суди не встановили, на якій саме підставі банк здійснив виплату позивачу коштів 15 січня 2024 року у сумі 79 731,25 грн та 30 232,92 грн, що еквівалентно 804,70 дол. США, а також 19 січня 2024 року - 29 428,85 дол. США, та чи звертався позивач із заявою про виплату спадкових коштів саме на ті рахунки, на які були зараховані відповідні кошти. 

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 26 січня 2026 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Хортицького районного суду міста Запоріжжя. 

20 лютого2026 року матеріали справи № 337/6115/24 надійшли до Верховного Суду. 

Фактичні обставини, з`ясовані судами 

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2024 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (спадкова справа № 133 за 2021 рік, реєстровий № 42), ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Згідно з указаним свідоцтвом до складу спадщини входять грошові кошти (вклади) з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що зберігалися в АТ КБ «ПриватБанк», а саме на депозитних та карткових рахунках спадкодавця, відкритих відповідно до договорів банківського обслуговування. 

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 05 грудня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-231130/46603, наданим на запит приватного нотаріуса від 10 листопада 2023 року № 242/02-14, повідомлено, що на ім`я ОСОБА_2 у банку відкриті рахунки, зокрема депозитний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 04 листопада 2019 року, а також карткові рахунки, за якими обліковувалися відповідні залишки грошових коштів. 

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 22 травня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240424/59323 позивача повідомлено, що спадщина з рахунків спадкодавця ОСОБА_2 була виплачена йому у повному обсязі. 

Також суди з`ясували, що 29 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD007212103901 «Строковий» строком на 12 місяців на суму 32 715,58 дол. США з виплатою процентів. 

04 листопада 2019 року зазначений договір було продовжено клієнтом на новий строк - до 01 листопада 2020 року (без можливості дострокового розірвання). Початкова сума вкладу становила 32 715,58 дол. США, а залишок коштів на вкладному рахунку станом на 04 листопада 2019 року - 33 514,42 дол. США. Вклад обліковувався на особовому рахунку № НОМЕР_11 , на суму якого щомісячно нараховувалися проценти з розрахунку 3 % річних на рахунок «До запитання» № НОМЕР_6. 

Також було складено заповідальне розпорядження, відповідно до якого 100 % коштів за вкладом заповідано сину - ОСОБА_1 . 

Згідно з випискою за карткою/рахунком НОМЕР_12 та додатковими рахунками за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901, відкритими на ім`я ОСОБА_2 , за період з 01 січня 2018 року до 20 січня 2025 року суди встановили таке. 

29 жовтня 2018 року на рахунок № НОМЕР_13 було зараховано кошти в сумі 32 715,58 дол. США (операція - «відкриття депозиту з картки НОМЕР_14 »). Надалі щомісячно здійснювалося нарахування процентів за вкладом, утримання податку з процентів та капіталізація процентів. 

30 жовтня 2019 року з картки було списано 33 448,03 дол. США та 66,39 дол. США із зазначенням призначення платежу - «повернення коштів за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901». 

01 листопада 2019 року на рахунок зараховано 33 514,42 дол. США із призначенням платежу «розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін». Надалі щомісячно здійснювалося нарахування процентів за вкладом, утримання податку та капіталізація процентів. 

02 листопада 2020 року з картки списано 34 263,06 дол. США та 70,08 дол. США з призначенням платежу «повернення коштів за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901». 

04 листопада 2020 року на рахунок зараховано 34 333,14 дол. США з призначенням платежу «розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін». Надалі щомісячно здійснювалися нарахування процентів, утримання податку та капіталізація процентів. 

05 листопада 2021 року з картки списано 34 586,78 дол. США та 23,64 дол. США із зазначенням призначення платежу «повернення коштів за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901». 

07 листопада 2021 року на рахунок зараховано 34 610,42 дол. США із призначенням платежу «розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін». Надалі щомісячно здійснювалися нарахування процентів, утримання податку та капіталізація процентів. 

08 листопада 2022 року з картки списано 34 612,97 дол. США та 0,24 дол. США з призначенням платежу «повернення коштів за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901». 

10 листопада 2022 року на рахунок зараховано 34 613,21 дол. США з призначенням платежу «розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін». Надалі здійснювалися нарахування процентів, утримання податку та капіталізація процентів. 

11 листопада 2023 року з картки списано 34 615,76 дол. США та 0,24 дол. США з призначенням платежу «повернення коштів за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901». 

Відповідно до заяви клієнта від 13 листопада 2023 року № 2023-11-13/1647 ОСОБА_2 просив закрити вкладний рахунок, відкритий за договором від 29 жовтня 2018 року № SAMDNWFD007212103901, та перерахувати кошти у сумі 34 616,00 дол. США на його картковий рахунок № НОМЕР_15 (IBAN НОМЕР_1 ). Заяву сформовано клієнтом самостійно через систему дистанційного банківського обслуговування «Приват24» у розділах «Мої вклади», «Скарбничка» чи інших дистанційних каналах обслуговування. Підпис клієнта - НОМЕР_18. 

Згідно з банківськими виписками 13 листопада 2023 року о 16:48 на зазначений картковий рахунок надійшли кошти у сумі 34 616,00 дол. США із призначенням платежу «виплата суми депозиту». 

У період з 15 листопада 2023 року до 06 грудня 2023 року за цим рахунком здійснювалися операції з витрачання коштів (оплата товарів та послуг), унаслідок чого станом на кінець банківського дня 06 грудня 2023 року залишок коштів становив 30 232,92 дол. США. 

Зазначені кошти були виплачені позивачу як спадкоємцю: 15 січня 2024 року - у сумі 804,07 дол. США та 30 232,92 грн, а 19 січня 2024 року - у сумі 29 428,85 дол. США. 

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної ОСОБА_2 29 жовтня 2018 року, фінансовим номером клієнта визначено номер мобільного телефону НОМЕР_16 . 

Згідно з інформацією ПрАТ «Київстар» зазначений номер телефону у період з жовтня 2021 року до січня 2025 року перебував у статусі активного, на нього надходили вхідні дзвінки та SMS-повідомлення, а також здійснювалися вихідні дзвінки та відправлялися SMS-повідомлення. 

Також встановлено, що зазначений номер використовувався для комунікації з банком, зокрема 13 листопада 2023 року під час подання онлайн-заяви про повернення депозитного вкладу. 

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України, за період з 01 лютого 2022 року до 30 листопада 2023 року ОСОБА_1 перетинав державний кордон України: 20 квітня 2022 року - виїзд, 21 жовтня 2023 року - в`їзд, 22 листопада 2023 року - виїзд. 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). 

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України). 

Відповідно до статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. 

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). 

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. 

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 

Згідно зі статтею 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Заповіт, складений після того, як було зроблене розпорядження банку (фінансовій установі), повністю або частково скасовує його, якщо у заповіті змінено особу, до якої має перейти право на вклад, або якщо заповіт стосується усього майна спадкодавця. 

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). 

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що батько позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та 29 жовтня 2018 року уклав із банком договір банківського вкладу № SAMDNWFD007212103901 «Строковий на 12 місяців» на суму 32 715,58 дол. США. Надалі вклад неодноразово продовжувався на нові строки шляхом повернення коштів із вкладного рахунку та їх повторного розміщення на новий строк. 

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2023 року вкладний рахунок було закрито, а кошти в сумі 34 616,00 дол. США перераховано на банківську картку, відкриту на ім`я вкладника, що підтверджується банківськими виписками за відповідними рахунками. 

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначені документи є належними та допустимими доказами здійснення банківських операцій, оскільки виписки з рахунків формуються банком у межах його діяльності та відображають рух коштів за відповідними рахунками клієнта. 

Доводи касаційної скарги про те, що подані відповідачем виписки не можуть вважатися належними доказами через відсутність підписів, печаток або інших реквізитів, є безпідставними, оскільки банківські документи, сформовані в електронній формі, відповідно до законодавства та банківських правил можуть існувати без паперових реквізитів і є допустимими доказами у судовому процесі. 

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів подання вкладником заяви про закриття вкладного рахунку. 

Як установлено судами попередніх інстанцій, заява від 13 листопада 2023 року № 2023-11-13/1647 була сформована клієнтом самостійно в системі дистанційного банківського обслуговування «Приват24», що підтверджується наявними у справі матеріалами, а також подальшим фактичним перерахуванням коштів у сумі 34 616,00 дол. США на картковий рахунок вкладника № НОМЕР_15 (IBAN НОМЕР_1 ). 

З матеріалів справи також убачається, що в період з 15 листопада 2023 року до 06 грудня 2023 року за цим рахунком здійснювалися операції з використанням коштів (зокрема оплата товарів і послуг), унаслідок чого станом на кінець банківського дня 06 грудня 2023 року залишок коштів становив 30 232,92 дол. США. 

Суди попередніх інстанцій також установили, що належні вкладнику ОСОБА_2 кошти були виплачені позивачу як спадкоємцю: 15 січня 2024 року - у сумі 804,70 дол. США та 30 232,92 грн, а 19 січня 2024 року - у сумі 29 428,85 дол. США. 

При цьому суди обґрунтовано врахували, що отримання коштів на картковий рахунок клієнта є належним підтвердженням виконання банком своїх зобов`язань за договором банківського вкладу. 

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не встановили, чи був клієнт ОСОБА_2 зареєстрований у системі дистанційного банківського обслуговування «Приват24», через яку нібито подано заяву про закриття вкладного рахунку, а також чи передбачає зазначена система можливість подання таких заяв, не заслуговують на увагу, оскільки факт здійснення банківської операції з повернення коштів за вкладом підтверджено належними доказами. 

Посилання заявника на те, що банк не надав первинних касових документів щодо здійснення відповідних операцій, також не спростовує правильності висновків судів попередніх інстанцій, оскільки рух коштів за рахунками підтверджується банківськими виписками, а проведення безготівкових банківських операцій не передбачає обов`язкового оформлення видаткових касових документів. 

Аргументи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не встановили підстав здійснення банком виплат позивачу коштів 15 січня 2024 року та 19 січня 2024 року, а також не з`ясували, чи звертався позивач із заявою про виплату спадкових коштів саме на ті рахунки, на які вони були зараховані, також не заслуговують на увагу. 

Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2024 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гурою М. Г., позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Зазначеним свідоцтвом підтверджено, що до складу спадщини входять грошові кошти, розміщені на рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», зокрема на депозитних та карткових рахунках, відкритих на ім`я спадкодавця. 

Крім того, листом від 05 грудня 2023 року № 20.1.0.0.0/7-231130/46603 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гуру М. Г. про наявність відкритих на ім`я померлого ОСОБА_2 рахунків у банку та залишки коштів на них. 

Також листом від 22 травня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240424/59323 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 , що спадкові кошти з рахунків спадкодавця ОСОБА_2 виплачені йому в повному обсязі. 

Таким чином, суди попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів установили, що позивач як спадкоємець отримав належні йому спадкові кошти з рахунків спадкодавця, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк». 

Посилання заявника на те, що суди безпідставно відмовили у витребуванні додаткових доказів, не свідчить про порушення норм процесуального права, оскільки суди надали оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшли обґрунтованого висновку про достатність доказової бази для вирішення спору. 

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

У цілому доводи касаційної скарги не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та обґрунтованих висновків, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з їх оцінкою та посилань на обставини, які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції. 

Таким чином, проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень з точки зору застосування норм права, які стали підставою для вирішення справи по суті, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Висновки судів у цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах суду касаційної інстанції, на які посилався заявник у касаційній скарзі. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд керується тим, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів, а за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України. 

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коломоєць Ірина Василівна, залишити без задоволення. 

Рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	Є. В. Петров	
		
	А. І. Грушицький	
		
	І. В. Литвиненко