Справа № 560/567/26
	
РІШЕННЯ
іменем України
06 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
1. Визнати протиправним і скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 23.10.2025 №99/в, щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.
2. Зобов`язати Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024, у зв`язку із загибеллю сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є матір`ю померлого сина ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум їй було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із перебуванням померлого у стані алкогольного сп`яніння. Позивачка вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідач подав відзив, у якому вважає позовні вимоги необгрунтованими. Зазначає, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги №975 від 25.12.2013 року, передбачає, що така допомога не виплачується, якщо смерть особи пов`язана із вчиненням нею дій у стані алкогольного сп`яніння або адміністративного правопорушення (п.19 Порядку). Отже, прийняте комісією Міністерства оборони України рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є обґрунтованим, законним і відповідає вимогам чинного законодавства. Дії відповідача були вчинені відповідно до закону, на підставі наданих доказів та у межах повноважень, визначених законодавством України. Також представником Міністерства оборони України 25.05.2026 подані додаткові пояснення, у яких задля єдності правозастосовної практики просить урахувати висновки Верховного Суду у постанові від 13.05.2026 у справі №580/7601/24.
Позивач подала клопотання про проведення судово-медичної експертизи у справі. Враховуючи те, що така експертиза мала місце 06.01.2024 та за результатом якої наявний висновок експерта №17 від 14.03.2024, суд відмовляє у клопотанні позивача.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 16.01.2026 суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , який 29.12.2023 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, після якої, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.01.2024 "Про результати службового розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди солдата ОСОБА_2 " згідно Лікарського свідоцтва про смерть №7697 від 06.01.2024, виданого Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи, смерть солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 настала внаслідок: закритої тупої травми грудної клітини, перелом грудини, множинні двійні переломи ребер, перелом грудного відділу хребта, розриви легень, напружений пневмоторакс. Інші фонові стани, які сприяли смерті, але не пов`язанні із захворюванням чи
його ускладненням, яке безпосередньо є причиною смерті відсутні.
З врахуванням Акту проведеного розслідування наказано вважати травмування, а в подальшому і смерть до якої призвело травмування солдата резерву військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 смертю не пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з перебуванням солдата ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується звітом аналізу на стан алкогольного сп`яніння №60 від 29.12.2023, концентрація етанолу 2,990 проміле. Смерть пов`язана з вчиненням солдатом ОСОБА_5 адміністративного правопорушення та є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з постановою про закриття кримінального провадження №12023243000004417 від 22.08.2025, складеною у порядку ст.284 КПК України, досудовим розслідуванням встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п.п. 2.9(а), 12.1, 12.6(г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, і не врахував дорожню обстановку, що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, від яких він згодом помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
06.01.2024 призначено судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_2 . Відповідно до висновку експерта №17 від 14.03.2024: Смерть ОСОБА_2 настала 06.01.2024 о 05 год. 05 хв. внаслідок закритої тупої травми грудної клітки у вигляді численних двобічних переломів ребер, переломів груднини та 8 грудного хребця, розривів легень, крововиливів під легеневою плеврою в ділянках коренів легень та крововиливів в м`яких тканинах грудної клітки. Перебіг даної травми ускладнився, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. 
ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 та соціального захисту із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її сина, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з необхідним пакетом документів.
За результатами розгляду заяви, відповідно до протоколу від 23.10.2025 №99в, Комісія Міністерства оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, відмовила в призначенні допомоги, керуючись статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), військовослужбовця, є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, або вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння.
Позивачка, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду з цим позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон №2011-XII.
Статтею 1 Закону №2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 та частини 2 статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Згідно з положеннями частини 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 1-3 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Статтею 16-1 Закону №2011-XII встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Частиною 9 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком № 975.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацами 1, 2 та 6 пункту 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян рф або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Верховний Суд у постанові від 29.03.2024 у справі №440/3321/23 зазначив, що аналіз змісту Постанови №168 вказує на те, що вона установлює 2 види виплат на період дії воєнного стану:
1) додаткову винагороду для різних категорій військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пунктах 1 - 1-2 Постанови № 168, у разі несення ними служби;
2) одноразову грошову допомогу сім`ям загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) осіб, зазначених у пунктах 1- 1-2 Постанови № 168.
Обидва види виплат стосуються одних і тих самих осіб, зазначених у пунктах 1 - 1-2 Постанови №168, але в першому випадку вони виплачуються їм безпосередньо, а у другому - їх сім`ям.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.11.2024 у справі № 240/1743/24 одноразова грошова допомога сім`ям осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), також пов`язаний з воєнним станом. Однак, на відміну від допомоги сім`ям загиблих осіб, положенням абзацу 6 пункту 2 Постанови №168 передбачено низку умов для виплати такої одноразової грошової допомоги, а саме:
1) наслідкова умова - отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), яке спричинило смерть особи;
2) часова умова - отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) саме в період воєнного стану;
3) функціональна умова - отримання поранення під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;
4) територіальна умова - перебування безпосередньо в районах ведення (здійснення) зазначених у пункті 3 дій, зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора;
5) функціонально-часова - отримання поранення у період здійснення зазначених у пункті 3 дій;
6) наслідково-часова умова - настання смерті особи не пізніше ніж через один рік після такого поранення (контузії, травми, каліцтва).
Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.12.2023.
Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги вважає, що має право на виплату допомоги, передбачену постановою №168, оскільки її син не був притягнутий ні до адміністративної відповідальності, ні до кримінальної відповідальності про свідчать відсутність таких доказів та відповідних документів.
Щодо вказаних обставин, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 16-4 Закону №2011-XII встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення закріплені у пункті 19 Порядку №975.
Суд встановив, що відповідно до акта проведення спеціального розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди солдата ОСОБА_2 , травмування, а в подальшому і смерть до якої призвело травмування солдата резерву військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 смертю не пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з перебуванням солдата ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується звітом аналізу на стан алкогольного сп`яніння №60 від 29.12.2023, концентрація етанолу 2,990 проміле. Смерть пов`язана з вчиненням солдатом ОСОБА_5 адміністративного правопорушення та є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження Головною управління Національної поліції в Хмельницькій області Хмельницького районного управління поліції від 30.03.202024 №12023243000004417 водій автомобіля ОСОБА_2 керуючи автомобілем, в стані алкогольного сп`яніння рухаючись по автодорозі із перевищенням швидкості не врахував дорожньої обстановки виїхав па зустрічну смугу із подальшим з`їздом у кювет та наїздом на електроопору. Водієм порушено вимоги п.п. 2.9а), 12.1, 12.6г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Щодо посилання позивача на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.03.2024 у справі №560/4528/24, якою було заборонено знищення відповідного біологічного матеріалу, суд зазначає, що аналіз змісту ухвали та офіційної відповіді КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» свідчить, що станом на 01.04.2024 (дату знищення зразків) зазначена ухвала суду не надходила до закладу для виконання. Таким чином, знищення зразків крові було здійснено в межах встановленої процедури та до моменту отримання судового рішення. Вказане свідчить про необґрунтованість тверджень позивача щодо незаконності таких дій.
У матеріалах справи міститься висновок 12 Регіональної ВЛК (протокол №2025-0630-0928-1097-0 від 30.06.2025), де зазначено, що травма, яка призвела до смерті ОСОБА_2 , пов`язана з проходженням військової служби. Разом з тим, Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2024 підтверджує, що травмування і смерть солдата сталися не під час виконання обов`язків військової служби, а в період особистого часу, у стані алкогольного сп`яніння, що також виключає право на отримання відповідної грошової допомоги.
Суд зауважує, що нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) не передбачено права складання протоколу про адміністративні правопорушення відносно померлої особи.
Так, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок смерті особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Зважаючи на наведене, за встановлених обставин (з урахуванням відомостей, викладених у постанові про закриття кримінального провадження, зокрема, щодо порушення військовослужбовцем ПДР, що безпосередньо призвело до ДТП, його смерті та смерті інших осіб), з огляду на неможливість фіксації факту адміністративного правопорушення і встановлення вини особи у його вчиненні та, як наслідок, притягнення її до відповідальності згідно з процедурою, встановленою КУпАП, у зв`язку із її смертю, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачці одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця настала внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення.
Тим більше факт притягнення чи непритягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог ПДР на можливість призначення позивачці спірної допомоги не впливає, оскільки визначальним в даному випадку є фактичні обставини його загибелі, а не сам факт притягнення його до відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №120/4628/18-а та у постанові Верховного Суду від 13.05.2026 у справі №580/7601/24.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідачі діяли у межах та згідно з вимогами законодавства.
З врахуванням положень ст. 139 КАС України, судові витрати, що підлягають розподілу - відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 АС України, суд
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 06 липня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Міністерство оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049 , код ЄДРПОУ - 00034022) 	

Головуючий суддя 		В.В. Матущак