КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року № 320/6136/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить суд:
- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження №52044102 від 09.07.2019 винесену головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шпаком О.І.;
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лапанашвілі Петра Юрійовича щодо не закінчення виконавчого провадження №59509644 відкритого на підставі постанови №52044102 про стягнення виконавчого збору;
- зобов`язати заступника начальника відділу Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лапанашвілі Петра Юрійовича винести постанову про закінчення виконавчого провадження №59509644, зняття арешту в межах виконавчого провадження №59509644 відкритого на підставі постанови №52044102 головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шпак О.І. від 01.08.2019, та зупинити звернення стягнення в межах виконавчого провадження №59509644 на доходи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) накладене постановою заступника начальника відділу Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Лапанашвілі Петром Юрійовичем від 03.03.2025;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №59509644 від 01.08.2019 постановлену головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шпаком О.І.;
- зобов`язати державного виконавця Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лапанашвілі Петра Юрійовича виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) з Єдиного реєстру боржників;
- стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (ЄДРПОУ 34968768; 02099, м. Київ, вул. Заслонова, 16) 48 978,77 (сорок вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ).
Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю оскаржуваних дій та рішень з огляду на відсутність правових підстав для їх прийняття (вчинення).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.
Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
29.08.2016 постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шпак О.І. було відкрито виконавче провадження №52044102 на підставі виконавчого листа №2-2065/12 виданого 29.04.2014 Дарницьким районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи (правонаступник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії "Центральне регіональне управління «Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») боргу у розмірі 1 166 061,78 грн, який виник у зв`язку з неналежним виконанням договору про відкриття кредитної лінії № 48-06-Ил/02 від 10.11.2006.
09.07.2019 постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шпак О.І. у ВП №52044102 за заявою стягувача було повернуто виконавчий лист.
01.08.2019 постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шпак О.І. було відкрито виконавче провадження №59509644 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №52044102 виданої 09.07.2019 Дарницький РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 116 606,17 грн.
01.08.2019 постановами приватного виконавця Лановенко Л.Ю. було відкрито виконавче провадження №59695091 на підставі виконавчого листа №2-2065/12 виданого 29.04.2014 та стягнуто основну винагороду.
13.12.2021 ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва подано заяву про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність, в якій останній просив реструктурувати заборгованість перед Державною іпотечною установою за кредитним договором, в порядку встановленому Книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства з урахуванням приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.
14.09.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва, залишеною без змін постановою Північного апеляційного суду від 03.05.2023, було відкрито провадження у справі №910/20562/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 з урахуванням п. 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ та затверджено План реструктуризації боргів Боржника від 09.09.2022 по відношенню до ОСОБА_1 , у відповідності до якого, він повинен сплачувати заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 48-06-Ил/02 від 10.11.2006 визнаному кредитору, а саме Державній іпотечній установі відповідно до графіку погашення боргів, зазначеному в Плані реструктуризації.
Згідно з умов Плану реструктуризації ОСОБА_1 протягом 120 місяців мав сплатити Державній іпотечній установі реструктуризоване зобов`язання у сумі 290 639,96 та відсоткову ставку на реструктуризоване зобов`язання у розмірі 39 962,99, що разом становить 330 602,95 (триста тридцять тисяч шістсот дві) гривень.
04.12.2024 ОСОБА_1 достроково виконано умови Плану реструктуризації, затвердженого ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 у справі №910/20562/21, шляхом сплати на рахунок Державної іпотечної установи 330 602,95 грн.
27.12.2024 Державна іпотечна установа листом №5891/15/7 підтвердила отримання від ОСОБА_1 повної суми реструктуризованого зобов`язання у розмірі 330 602,95 грн. за кредитним договором.
22.01.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва закрито провадження у справі №910/20562/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів, фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнено від боргів, а саме - визнано погашеними грошові вимоги кредитора у справі № 910/20562/21.
23.04.2025 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 2-2065/12, залишеної в силі постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2025, визнано виконавчий лист №2-2065/12 від 29.04.2014 таким, що не підлягає виконанню.
24.07.2025 представником позивача була направлена заява про завершення виконавчого провадження №59509644 відкритого на підставі постанови №52044102 виданої 09.07.2019 Дарницький РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 116 606,17 грн.
У зв`язку з не надходженням відповіді, 10.10.2025, представником позивача була повторно подана заява про завершення виконавчого провадження №59509644, з вимогою надати відповідь у встановлений законом строк та вжити заходів відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
10.10.2025 представником позивача була отримана відмова у закритті виконавчого провадження №59509644 від начальника відділу, оскільки до ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не надходило рішення суду щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №52044102.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).
У відповідності до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
В силу вимог ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями ч.ч. 5-6 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 8 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Відповідно до частин 1, 4 статті 42 Закону 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Статтею 45 Закону 1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
За приписами частин 1-5 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
У відповідності до ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання приписів статті 31 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.
Пунктом 19 цього Порядку визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Як наголосив Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №160/695/22, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.
З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.
Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.
Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (пункт 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII).
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
Верховний Суд у вищевказаній постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 зазначив, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.
При цьому, Верховний Суд наголосив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим.
Отже, у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.
Одночасно з цим в постанові від 21.07.2022, справа № №320/6215/19, Верховний суд виснував, що "застосування частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження".
Беручи до уваги наведене та враховуючи встановлені у межах розгляду даної справи обставини фактичного подвійного стягнення з позивача виконавчого збору у досліджуваних правовідносинах, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд враховує, що, як зазначив Верховний Суд у своєму релевантному до даної справи висновку, належним та ефективним способом захисту, який здатний відновити й захистити права боржника, у тому числі, є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно з пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно з пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень та дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням висновків Верховного Суду в аналогічних спорах.
Згідно зі статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Ураховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5692,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, 
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дарницького відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №59509644.
Зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №59509644, відкрите з примусового виконання постанови від 09.07.2019 № 52044102 про стягнення виконавчого збору.
Визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні від 09.07.2019 № 52044102.
Визнати протиправною та скасувати постанову Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження №59509644 від 01.08.2019.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дарницького відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код: 34968768) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 5692,80 грн (п`ять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні 80 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Василенко Г.Ю.