СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/4162/25 
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін,
прокурора – Щербаков А.К; 
позивача - не з`явився; 
1-го відповідача - не з`явився; 
2-го відповідача – адвокат Гурський В.С; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича (вх. № 983Х) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі № 922/4162/25, ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області (суддя Сальнікова Г.І.), повний текст якого складено 09.04.2026 
за позовною заявою Керівника Берестинської окружної прокуратури, м. Берестин, Харківська область в інтересах держави в особі Старовірівської сільської ради, с. Старовірівка, Харківська область 
до 1-го відповідача Відділу житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області, с. Старовірівка, Харківська область 
до 2-го відповідача Фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича, м. Київ 
про визнання недійсним угод та стягнення 1 940 140,73 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі позов задоволено; визнано недійсною Додаткову угоду № 2 від 12.09.2024 до договору № 53 від 03.07.2024 укладену між Відділом житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області та фізичною особою-підприємцем Назимко Андрієм Олександровичем; визнано недійсною Додаткову угоду № 4 від 05.12.2024 до договору № 53 від 03.07.2024 укладену між Відділом житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області та фізичною особою-підприємцем Назимко Андрієм Олександровичем; стягнуто з фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича на користь Старовірівської сільської ради 1.940.140,73 грн.; стягнуто з Відділу житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області на користь Харківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 17.579,05 грн.; стягнуто з фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича на користь Харківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 17.579,05 грн. 
Фізична особа –підприємець Назимко Андрій Олександрович звернувся до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний Суд” з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю; стягнути з Харківської обласної прокуратури 108 737,17 грн. судових витрат, з яких: 52 737,17 грн. сплаченого Апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги, 32 000,00 грн. витрат на правову допомогу в суді першої інстанції та 24 000,00 грн. витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує таке.
Для вирішення спору у справі № 922/4162/25, в якій оскаржувані прокурором правовідносини відповідачів щодо публічної закупівлі мали місце за введеного в Україні воєнного стану, підлягають застосуванню спеціальні норми Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178. На думку апелянта, на момент укладення оспорюваних додаткових угод правове регулювання публічних закупівель в умовах воєнного стану здійснювалося спеціальними положеннями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1178, які виключали застосування частини 5 статті 41 Закону та не містили обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару в межах 10 відсотків.
Оспорювані додаткові угоди були укладені за наявності документально підтвердженого коливання цін на ринку твердого палива. Апелянт посилається на цінові довідки торгово-промислових палат та зазначає, що зростання вартості пелет і брикетів мало об`єктивний характер, було викликане ринковими процесами та належним чином підтверджене документально.
Апелянт зазначає, що прокурор не вдавався до аналізу та перевірки наявності значного і стрімкого зростання цін на твердопаливні матеріали починаю з кінця серпня 2024, зокрема паливних пелетів та паливних брикетів, що були предметом закупівлі у спірних правовідносинах. Позовна заява прокурора обґрунтована лише твердженням про порушення сторонами п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі” при укладенні додаткових угод про збільшення ціни на товар і не містить доказів відсутності коливань ціни на ринку.
За твердженням апелянта, збільшення ціни за одиницю товару не перевищувало відсоток підтвердженого зростання ринкових цін, а тому відповідало спеціальному правовому регулюванню, чинному на момент внесення змін до договору.
На думку скаржника, прокурором не доведено існування виключних обставин, за наявності яких допускається звернення до суду в інтересах держави відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України “Про прокуратуру” та статті 53 Господарського процесуального кодексу України. Апелянт зазначає, що прокурор може здійснювати представництво інтересів держави лише у разі, якщо компетентний орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист таких інтересів, а також за умови належного обґрунтування відповідних підстав у суді.
Скаржник наголошує, що Старовірівська сільська рада є самостійним органом місцевого самоврядування, наділеним необхідним обсягом повноважень щодо захисту майнових інтересів територіальної громади та звернення до суду у випадку їх порушення. При цьому, на переконання апелянта, прокурором не доведено ані факту усвідомленого невжиття сільською радою заходів захисту, ані наявності бездіяльності уповноваженого органу, яка б унеможливлювала самостійний захист відповідних інтересів.
До матеріалів апеляційної скарги апелянтом подано клопотання про призначення судової експертизи у справі, в якому він просить призначити комплексну судово – економічну та судово-товарознавчу експертизу, виконання якої доручити Дніпровському науково- дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; на вирішення експертизи поставити наступні питання: “Чи мало місце коливання середньозваженої ціни на товар: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6мм, ДСТУ 7124 та брикеті паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 код згідно ДК 021:2015, і якщо мало, то в сторону збільшення чи в сторону зменшення, в якому розмірі (в грошовому та відсотковому співвідношенні) за такі періоди: з 03.07.2024 по 12.09.2024 (включно) та з 12.09.2024 по 05.12.2024 (включно)?”; “З урахуванням наданих довідок торгово- промислових палат та інших документів щодо поставки, поданих в матеріали справи № 922/4162/25, а також загальнодоступних офіційних даних щодо цін на ринку на товар: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6мм, ДСТУ 7124 та брикеті паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 код згідно ДК 021:2015 за відповідні періоди з 03.07.2024 по 12.09.2024 (включно) та з 12.09.2024 по 05.12.2024 (включно) визначити чи мало місце коливання ринкових цін на товар в період дії договору № 53 від 03.07.2024 та укладення додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 і якщо так- у якому відсотковому діапазоні (по періодах)?”; “Встановити чи перевищують ціни за одиницю товару, а саме: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6мм, ДСТУ 7124 та брикеті паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 код згідно ДК 021:2015. фактично застосовані за додатковими угодами № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до договору № 53 від 03.07.2024 середньоринкові ціни на аналогічний товар у відповідні періоди і якщо так, у якій орієнтовній величині (у відсотках?)”; зупинити провадження у справі на час проведення судової експертизи та отримання висновку експерта. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Назимка Андрія Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі № 922/4162/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу № 922/4162/25 до розгляду на 03.06.2026 о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання № 132; витребувати з господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/4162/25.
04.05.2026 на адресу суду з Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/4162/25.
08.05.2026 на адресу суду від Берестинської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи свою правову позицію прокурор посилається на те, що внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення). Прокурор вважає, що цінові довідки № В-298 від 08.07.2024, виданою Кіровоградською торгово промисловою палатою, № 1031/24 від 16.08.2024 та № 1561/24 від 03.12.2024 видані Харківською торгово-промисловою палатою, що стали підставою для укладення додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до Договору, містять інформацію щодо вартості пелетів паливних з лушпиння соняшнику,6 мм, ДСТУ 7124 та брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 на момент укладання Договору, тобто станом на 14-16.08.2024, на 03.07.2024 та на 03.12.2024, проте в них відсутня інформація щодо середньозваженої ціни на пелети паливні з лушпиння соняшнику,6 мм, ДСТУ 7124 та брикети паливні з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 станом на календарні періоди між вказаними датами, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни протягом усього строку дії Договору. Жодного належного обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення (коливання) ціни, що дає підстави для укладення додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до Договору, ФОП Назимко А.О не надав, тому, як наслідок, укладання додаткових угод до договору, якими збільшено ціну товару є безпідставними.
01.06.2026 на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання, в якому він просить зупинити провадження у справі № 922/4162/25 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-78/2026(178/26) (№ 102-1(ІІ)/2026) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “УКР ГАЗ РЕСУРС”.
03.06.2026 на адресу суду від 1-го відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі, в якому він просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника.
Судова колегія, розглянувши в судовому засіданні клопотання апелянта про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-78/2026(178/26) (№ 102-1(ІІ)/2026) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “УКР ГАЗ РЕСУРС”, вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, заявник в обґрунтування означеного клопотання зазначає на те, що підставою для відкриття конституційного провадження стала конституційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “УКР ГАЗ РЕСУРС” (вх.№ 16/178 від 06.04.2026 року), в якій порушується питання на відповідність частині першій статті 8, частині четвертій статті 13, частинам першій, четвертій статті 41, частині першій статті 42, пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України (конституційність) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” від 25.12.2015 року № 922–VІІІ зі змінами.
Заявник вважає, що вирішення Конституційним Судом України справи № 3-78/20269(178/26) матиме істотне значення для правильного вирішення справи № 922/4162/25, оскільки предметом конституційного провадження є перевірка конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, положення якого підлягають застосуванню під час вирішення даного спору щодо правомірності збільшення ціни за одиницю товару у зв`язку з коливанням ціни на ринку з урахуванням встановленого законом 10-відсоткового обмеження.
Відповідно до статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
При цьому, за умовами вказаної статті суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Наразі, звертаючись до суду з клопотанням заявник не наводить, в чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи. При цьому наявність конституційного провадження, з огляду на предмет позовних вимог у цій справі та наявні в матеріалах справи докази, не є беззаперечною підставою для висновку про необхідність зупинення провадження у справі.
Як вказує заявник предметом конституційного провадження є дослідження питання щодо конституційності або неконституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” від 25.12.2015 року № 922–VІІІ зі змінами, тобто норми права, яка підлягає чи за твердженням апелянта не підлягає до застосування до спірних правовідносин. У той час, наявність конституційного провадження не призводить до того, що відповідна норма припиняє свою дію. У випадку визнання норми права такою, що не відповідає Конституції (визнана неконституційною), то вона не підлягає застосуванню з моменту прийняття відповідного рішення судом або з дати визначеної судом у рішенні.
Наразі законодавцем визначено механізм захисту прав у таких випадках, а саме за приписами статті 320 Господарського процесуального кодексу України встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
Таким чином, у задоволенні клопотання апелянта про зупинення провадження у справі № 922/4162/25 до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-78/2026(178/26) (№ 102-1(ІІ)/2026) слід відмовити. 
Окрім того, апелянтом разом з поданням апеляційної скарги було заявлено клопотання про призначення у справі комплексної судово – економічної та судово-товарознавчої експертизи.
Розглянувши клопотання апелянта про призначення у справі комплексної судово-економічної та судово-товарознавчої експертизи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частин 1-3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про судову експертизу” судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла того об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Спеціальні знання це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд призначає експертизу лише у разі, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Поставлені апелянтом питання фактично спрямовані на отримання нового доказу на підтвердження власної правової позиції щодо правомірності укладення спірних додаткових угод та зводяться до визначення наявності коливання ринкових цін і співвідношення таких цін із цінами, погодженими сторонами договору. 
При цьому питання щодо відповідності укладених додаткових угод вимогам Закону України “Про публічні закупівлі”, постанови Кабінету Міністрів України № 1178, а також питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для зміни істотних умов договору належать до виключної компетенції суду та не можуть бути предметом судової експертизи.
Колегія суддів також враховує, що призначення експертизи не може використовуватись як спосіб заміни обов`язку сторони щодо доказування обставин, на які вона посилається, або як механізм отримання додаткових доказів після завершення розгляду справи судом першої інстанції. Фактично заявлене клопотання спрямоване на повторне дослідження обставин, які вже підтверджуються наявними у справі доказами та можуть бути оцінені судом без залучення спеціальних знань.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що наявні у матеріалах справи докази є достатніми для встановлення всіх обставин, які входять до предмета доказування у справі, а поставлені апелянтом питання не потребують проведення судової експертизи, у зв`язку з чим підстави для її призначення та відповідно для зупинення апеляційного провадження відсутні.
У судовому засіданні 03.06.2026 представник 2-го відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представники позивача та 1-го відповідача в судове засідання 03.06.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та 1-го відповідача. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
03.07.2024 за результатом проведеної процедури закупівлі №UA-2024-06-04 001308-а, Відділ житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області (далі - відповідач - 1, покупець) та фізичною особою-підприємцем Назимко Андрієм Олександровичем (далі - відповідач - 2, продавець), керуючись Законом України “Про публічні закупівлі” та Постановою Кабінету Міністрів України “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" від 12.10.2022 № 1178, уклали договір № 53 (далі - договір).
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору продавець зобов`язався поставити покупцю товар – пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124; брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 код згідно ДК 021:2015 09110000-3 Тверде паливо, в кількості та по ціні відповідно до специфікації (додаток 1 до договору), а покупець – прийняти і оплатити такі товари. 
Відповідно до пункту 3.1. договору ціна договору становить 4494150 грн. без ПДВ.
Згідно умов пункту 10.1. договору договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. 
Відповідно до пункту 11.3. договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зазначених в п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування” від 12.10.2022 року № 1178. 
Згідно з Додатком № 1 до договору (специфікації) кількість товару поставки становить: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124 – 700 тон, ціна за тону 3329,00 грн. (без ПДВ); брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 – 650 тон, ціна за тону – 3329,00 грн. (без ПДВ). 
12.09.2024, керуючись п. 19 Постанови Кабміну від 12 жовтня 2022 року № 1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування” (із змінами), згідно пункту 3.2. розділу ІІІ Договору, цінових довідок торгово-промислової палати №В-298 від 08.07.2024 та № 1031/24 від 16.08.2024, продавець та покупець уклали додаткову угоду № 2 до договору № 53 від 03.07.2024, якою внесли зміни до договору, а саме зменшили кількість та змінили ціну товару: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124 – 212,65 тон за ціною 3320, грн. за тону та 294,9797 тон за ціною 5500 грн. за тону; брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 – 366,75423 тон за ціною 5900,00 грн. за тону. 
Укладенню додаткової угоди № 2 від 12.09.2024 передував лист відповідача - 2 за вих. № 16-8 від 16.08.2024, яким повідомлялось, що подальше виконання договору можливе за умови коригування ціни товару, а саме збільшення вартості кожної одиниці твердого палива у зв`язку із нестабільною ситуацією на ринку та сезонним коливанням (підвищенням) вартості товару у виробника і в цілому на енергетичному ринку твердого палива України, та саме в Харківській області, в умовах військового стану, світової енергетичної кризи та зростання цін на енергоресурси. Для обґрунтування та документального підтвердження коливання цін на ринку твердого палива України надавались цінові довідки торгово-промислової палати про ринкову вартість пелети паливної та брикетів паливних з лушпиння соняшника станом на 03 липня 2024 року № В-298 від 08.07.2024 та № 1031/24 від 16.08.2024 станом на 14 - 16 серпня 2024 року. 
Окрім того, 05.12.2024 керуючись п. 19 Постанови Кабміну від 12 жовтня 2022 року № 1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (із змінами), згідно пункту 3.2. розділу ІІІ договору, цінових довідок торгово-промислової палати № 1031/24 від 16.08.2024 та № 1561/24 від 03.12.2024, продавець та покупець уклали додаткову угоду № 4 до договору № 53 від 03.07.2024 року, якою внесли зміни до договору, а саме зменшили кількість та змінили ціну товару: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124 – 212,65 тон за ціною 3329, грн. за тону, 57,55 тон за ціною 5500 грн. за тону, 164,25951 тон за ціною 7950,00 грн. за тону; брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 – 270,30 тон за ціною 5900,00 грн. за тону, 69,4 тон за ціною 8200,00 грн. за тону. 
Укладенню додаткової угоди № 4 від 05.12.2024 передував лист відповідача - 2 за вих. №03-12 від 03.12.2024 року, яким повідомлялось, що подальше виконання договору можливе лише за умови коригування ціни товару, а саме збільшення вартості кожної одиниці твердого палива у зв`язку із нестабільною ситуацією на ринку та сезонним коливанням (підвищенням) вартості товару у виробника і в цілому на енергетичному ринку твердого палива України, та саме в Харківській області, в умовах військового стану, світової енергетичної кризи та зростання цін на енергоресурси. Для обґрунтування та документального підтвердження коливання цін на ринку твердого палива України надавались цінові довідки торгово-промислової палати про ринкову вартість пелети паливної та брикетів паливних з лушпиння соняшника № 1031/24 від 16.08.2024 та № 1561/24 від 03.12.2024.
Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду № 3 від 29.11.2024, № 5 від 16.12.2024, № 6 від 18.12.2024, № 7 від 24.12.2024, № 8 від 14.01.2025 до договору № 53 від 03.07.2024.
Матеріали справи підтверджується, що продавець поставив, а покупець прийняв та оплатив пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124 загальною кількістю 433,58 тон, загальною вартістю 2438001,07 грн.; брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 загальною кількістю 346,56 тон, загальною вартістю 2099225,78 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: видаткова накладна № 23 від 12.07.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,48 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 78164,92 грн.; видаткова накладна № 25 від 22.07.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,24 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 77365,96 грн.; видаткова накладна № 30 від 01.08.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 25,93 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 86320,97 грн.; видаткова накладна № 39 від 20.09.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,6 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 78564,40 грн.; видаткова накладна № 45 від 26.09.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 24,43 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 81327,47 грн.; видаткова накладна № 46 від 26.09.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 24,99 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 83191,71 грн.; видаткова накладна № 49 від 04.10.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 24,85 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 82725,65 грн.; видаткова накладна № 50 від 07.10.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 7,18 тон за ціною 5500 грн. за 1 тону на загальну суму 39490,00 грн.; видаткова накладна № 51 від 07.10.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 17,31 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 57624,99 грн.; видаткова накладна № 56 від 18.10.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 25,45 тон за ціною 5500 грн. за 1 тону на загальну суму 139975,00 грн.; видаткова накладна № 61 від 20.11.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 24,92 тон за ціною 5500 грн. за 1 тону на загальну суму 137060,00 грн.; видаткова накладна № 63 від 11.12.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 26,6 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 211470,00 грн.; видаткова накладна № 62 від 06.12.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,51 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 178954,50 грн.; видаткова накладна № 64 від 16.12.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,86 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 189687,00 грн.; видаткова накладна № 65 від 18.12.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,69 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 180385,50 грн.; видаткова накладна № 66 від 19.12.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,54 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 179193,00 грн.; видаткова накладна № 67 від 26.12.2024 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 10 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 79500,00 грн.; видаткова накладна № 3 від 27.01.2025 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,22 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 176649,00 грн.; видаткова накладна № 4 від 28.01.2025 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 18,1 тон за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 143895,00 грн.; видаткова накладна № 5 від 06.02.2022 про прийняття пелети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 19,68 грн. за ціною 7950 грн. за 1 тону на загальну суму 156456,00 грн.; видаткова накладна № 41 від 24.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,85 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 134815,00 грн.; видаткова накладна № 42 від 24.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,85 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 134815,00 грн.; видаткова накладна № 43 від 25.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,36 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 137824,00 грн.; видаткова накладна № 44 від 26.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 22,24 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 131216,00 грн.; видаткова накладна № 47 від 27.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 21,94 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 129446,00 грн.; видаткова накладна № 48 від 30.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 24,82 тон за ціною 3329 грн. за 1 тону на загальну суму 82625,78 грн.; видаткова накладна № 52 від 09.10.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,12 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 136408,00 грн.; видаткова накладна № 53 від 09.10.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,34 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 137706,00 грн.; видаткова накладна № 40 від 20.09.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 44,2 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 260780,00 грн.; видаткова накладна № 57 від 08.11.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,32 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 137588,00 грн.; видаткова накладна № 59 від 08.11.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 23,38 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 137942,00 грн.; видаткова накладна № 60 від 15.11.2024 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 19,7 тон за ціною 5900 грн. за 1 тону на загальну суму 116230,00 грн.; видаткова накладна № 1 від 23.01.2025 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 25,21 тон за ціною 8200 грн. за 1 тону на загальну суму 206722,00 грн.; видаткова накладна № 2 від 24.01.2025 про прийняття брикети паливні з лушпиння соняшнику в обсязі 26,23 тон за ціною 8200 грн. за 1 тону на загальну суму 215108,00 грн.
Отриманий згідно видаткових накладних товар відповідач - 1 повністю оплатив, що підтверджується учасниками справи та про що свідчать платіжні інструкції: № 146 від 19.07.2024, № 151 від 30.07.2024, № 156 від 05.08.2024, № 198 від 24.09.2024, № 199 від 24.09.2024, № 204 від 26.09.2024, № 205 від 26.09.2024, № 211 від 01.10.2024, № 212 від 01.10.2024, № 213 від 01.10.2024, № 214 від 01.10.2024, № 215 від 01.10.2024, № 216 від 01.10.2024, № 228 від 08.10.2024, № 229 від 08.10.2024, № 230 від 08.10.2024, № 233 від 15.10.2024, № 234 від 15.10.2024, № 246 від 22.10.2024, № 273 від 11.11.2024, № 274 від 12.11.2024, № 287 від 19.11.2024, № 297 від 25.11.2024, № 342 від 20.12.2024, № 343 від 20.12.2024, № 357 від 26.12.2024, № 18 від 28.01.2025, № 19 від 28.01.2025 , № 20 від 28.01.2025 , № 23 від 30.01.2025, № 29 від 10.02.2025.
Таким чином, обставини справи свідчать та відповідачами не заперечується, що за поставку пелетів паливних з лушпиння соняшнику, 6 мм., ДСТУ 7124 згідно вказаних видаткових накладних у кількості 433,58 тон та з урахуванням додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 сплачено 2438001,07 грн., а за поставку брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 у кількості 346,56 тон та з урахуванням додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 сплачено 2099225,78 грн. 
Прокурор посилається на те, що на підставі спірних додаткових угод відповідачем - 1 безпідставно сплачено на рахунок відповідача - 2 кошти у розмірі 1 940 140, 73 грн., які підлягають стягненню на підставі статті 216, 1212 Цивільного кодексу України. 
Наведені вище обставини стали підставою для звернення прокурора в інтересах держави в особі Старовірівської сільської ради з відповідним позовом до Господарського суду Харківської області, в якому він просив визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 12.09.2024 до Договору № 53 від 03.07.2024 укладену між Відділом житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області (код ЄДРПОУ 45243891) та фізичною особою-підприємцем Назимко Андрієм Олександровичем (РНОКПП: НОМЕР_1 ); визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 12.09.2024 до Договору № 53 від 03.07.2024 укладену між Відділом житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області (код ЄДРПОУ 45243891) та фізичною особою-підприємцем Назимко Андрієм Олександровичем (РНОКПП: НОМЕР_1 ); стягнути з фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Старовірівської сільської ради (код ЄДРПОУ 04398092) 1940140,73 грн.
31.03.2026 Господарським судом Харківської області увалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Щодо обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави, слід зазначити таке.
Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, що визначені законом.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури визначено законом.
Положеннями частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 6 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звернутися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження випадках та в порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття “інтерес держави”.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріального або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відтак, звернення до суду з позовом та пред`явлення позовних вимог до відповідача є правом особи, яким вона розпоряджається на власний розсуд.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор, як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 дійшла таких висновків: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: - відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; - орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
“Не здійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. “Неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Що б інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф.В. проти Франції” (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява № 61517/00, пункт 27).
Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): “Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 143 Конституції України місцеві органи самоврядування затверджують програми соціально-економічного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання.
Відповідно до статті 4 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування.
Статтею 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено статус сільських, селищних, міських рад, як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
За змістом частини 1 статті 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Згідно частин 1, 9 статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Сільські, селищні, міські ради мають печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, рахунки в установах банків України. 
У відповідності до частини 3 статті 16 Закону України “Про місцеве самоврядування” матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
За статтею 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 4 статті 71 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Згідно з частиною 1 статті 62 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Порушення вимог Закону України “Про публічні закупівлі” унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і здатне спричинити істотної шкоди не тільки інтересам територіальної громади, але й інтересам держави. Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені у законі. Дотримуватися цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону України “Про публічні закупівлі” замовниками, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, є юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.
За змістом пункту 18 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Згідно пунктів 6, 7, 8 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України, яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.
Відповідно до пунктів 4, 7 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошторис розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плати використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне та цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Так, згідно пункту 1.1. Положення про Відділ житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області, затвердженого рішенням LXIII сесії Старовірівської сільської ради VIII скликання від 05.12.2024 року № 4151 (далі - Положення), Відділ житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області є виконавчим органом Старовірівської сільської ради, що утворюється сільською радою, є підзвітним та підконтрольним сільській раді та Старовірівському сільському голові. 
Відповідно до пункту 1.4. Положення засновником, органом управління Відділу є Старовірівська сільська рада Берестинського району Харківської області. 
У пункті 1.6. Положення передбачено, що положення про Відділ, структура, штатна чисельність та фонд оплати праці спеціалістів затверджується рішенням Старовірівської сільської ради. 
Згідно з пунктом 4.1. Положення Відділ є неприбутковою організацією та фінансується за рахунок коштів сільського бюджету, які виділені на його утримання. 
Таким чином, Старовірівська сільська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах та є розпорядником коштів місцевого бюджету територіальної громади. 
Прокурор посилається на те, що підставою для представництва інтересів держави у даному випадку є нездійснення уповноваженим органом - Старовірівською сільською радою, захисту інтересів держави, а саме невжиття нею заходів цивільно-правового характеру щодо примусового повернення бюджетних коштів у сумі 1 940 140,73 грн.
Так, прокурор зазначає, що відповідачами під час здійснення закупівлі товару порушено вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, принципи максимальної ефективності та економії, що призвело до протиправного витрачання коштів бюджету. Укладення недійсних додаткових угод до первісного договору всупереч норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України “Про публічні закупівлі” є прямим порушенням законності в бюджетній системі, підриває довіру громадян і наносить матеріальний збиток.
Колегія суддів зазначає, що проведення процедури закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
З матеріалів справи убачається, що Берестинською окружною прокуратурою на адресу Старовірівської сільської ради направлено лист вих. № 59-985 вих-25 від 13.03.2025, в якому з огляду на вимоги частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” повідомлено раду про те, що з спірних додаткових угод вбачається збільшення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10% та без наявних на те документально підтверджених підстав за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2024-06-04-001308-а. 
А отже, керуючись статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” прокуратура просила в найкоротший строк, але не пізніше 25.03.2025 надати інформацію згідно листа. 
Старовірівська сільська рада листом від 01.04.2025 № 1059/02-33 повідомила, зокрема, про те, що результатами публічної закупівлі UA-202406-04-001308-а було укладено договір № 53 від 03.07.2024 з постачальником ФОП Назимко А.О. Зміни до договору про закупівлю здійснені згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників”, передбачених протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, яка регулює порядок проведення публічних закупівель у період воєнного стану. Зазначено, що Відділом ЖКГ Старовірівської сільради не вживались заходи претензійно-позовної роботи до ФОП Назимок А.О. та відділ не має наміру звертатись до суду. 
Берестинською окружною прокуратурою на адресу Старовірівської сільської ради направлено листа за вих. № 59-3346 вих-25 від 26.08.2025 про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування для їх стягнення.
У відповідь Старовірівська сільська рада листом від 27.08.2025 № 2771/02-33 зазначила, що сільська рада не вживала заходів претензійно-позовної роботи до ФОП Назимко А.О. та не мають наміру звертатися до суду, що вказує на бездіяльність вказаного органу. 
Відтак, Берестинською окружною прокуратурою листом вих. № 59-920-25 від 21.11.2025 було повідомлено Старовірівську сільську раду в порядку пункту 2 частини 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” про вжиття заходів представницького характеру в частині звернення до суду з позовною заявою. 
Таким чином, прокурором зазначено, що наміру Старовірівської сільської ради самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення коштів за вказаних обставин не простежується. 
Водночас прокурором здійснені всі можливі заходи щодо повідомлення уповноваженого органу про виявлені порушення законодавства та можливості захистити інтереси територіальної громади в судовому порядку. 
Суперечності, які виникають у бюджетних правовідносинах, зачіпають як інтереси держави, так і суспільні інтереси, тож порушення інтересів держави у цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.
Отже, судова колегія зазначає, що зверненню прокурора з позовом до суду передувало відповідне листування з Старовірівської сільською радою, з якого убачається, що відповідний орган був обізнаний про необхідність захисту порушених інтересів держави, проте не здійснив самостійний захист цих інтересів в суді.
Тобто, Старовірівська сільська рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала відповідні повноваження для їх захисту, проте заходів не вжила.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Аргументи апелянта щодо того, що прокурором не доведено існування виключних обставин, за наявності яких допускається звернення до суду в інтересах держави відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України “Про прокуратуру” та статті 53 Господарського процесуального кодексу України, не приймаються судовою колегією, у зв`язку з наступним.
Колегія суддів враховує, що предметом спору є законність витрачання бюджетних коштів та дотримання вимог законодавства у сфері публічних закупівель. У разі укладення правочинів із порушенням вимог законодавства та здійснення на їх підставі надмірної оплати за рахунок коштів місцевого бюджету порушуються не лише інтереси відповідного органу місцевого самоврядування, а й інтереси держави щодо забезпечення законного, ефективного та раціонального використання бюджетних коштів.
Отже, прокурор у спірних правовідносинах виконує субсидіарну функцію захисту інтересів держави, а тому доводи апелянта про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Фактично доводи апелянта зводяться до ототожнення незгоди уповноваженого органу з правовою позицією прокурора із належним захистом інтересів держави, що суперечить правовій природі представництва, визначеній статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, та не спростовує встановленої судом бездіяльності компетентного органу щодо вжиття заходів для повернення бюджетних коштів і усунення наслідків допущених порушень.
Щодо розгляду справи по суті, колегія суддів зазначає на таке.
Предметом спору у цій справі є вимоги прокурора про визнання недійсними Додаткових угод № 2 та № 4 та стягнення з фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича на користь Старовірівської сільської ради 1 940 140,73 грн. коштів.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (стаття 16 Цивільного кодексу України).
Таким чином, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 Цивільного кодексу України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з абзацем 1 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.
Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Так, укладений за результатами тендерної закупівлі договір за своєю правовою природою є договором постачання.
При цьому, з матеріалів справи убачається, що договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним. Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлені Законом України “Про публічні закупівлі”.
Метою закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
З аналізу положень Закону України “Про публічні закупівлі” вбачається те, що вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель і повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 926/3421/22).
Положеннями статті 5 Закону “Про публічні закупівлі” визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України “Про публічні закупівлі”, закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог.
Частинами 1, 2 статті 20 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачено, що відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій.
Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону “Про публічні закупівлі” зміна істотних умов договору можлива у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Передбачена частиною 5 статті 41 Закону “Про публічні закупівлі” можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на мені запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.
Системний аналіз положень частини 1 статті 525, статті 526, частини 1 статті 651 Цивільного кодексу та положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону “Про публічні закупівлі” дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (висновок Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22 від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23).
Відповідно до пункту 11.3. договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зазначених в п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" від 12.10.2022 року № 1178.
Вище вказано, що 12.09.2024 року керуючись п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 № 1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування” (із змінами), згідно пункту 3.2. розділу ІІІ договору, цінових довідок торгово-промислової палати №В-298 від 08.07.2024 та № 1031/24 від 16.08.2024, продавець та покупець уклали спірну додаткову угоду № 2 до договору № 53 від 03.07.2024, якою внесли зміни до договору, а саме зменшили кількість та змінили ціну товару: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124 – 212,65 тон за ціною 3329, грн. за тону та 294,9797 тон за ціною 5500 грн. за тону; брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 – 366,75423 тон за ціною 5900,00 грн. за тону. 
Для обґрунтування та документального підтвердження коливання цін на ринку твердого палива України надавались цінові довідки торгово-промислової палати про ринкову вартість пелети паливної та брикетів паливних з лушпиння соняшника станом на 03 липня 2024 №В-298 від 08.07.2024 та № 1031/24 від 16.08.2024 станом на 14 – 16 серпня 2024. 
05.12.2024 керуючись п. 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 № 1178 “Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в України та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (із змінами), згідно пункту 3.2. розділу ІІІ договору, цінових довідок торгово-промислової палати № 1031/24 від 16.08.2024 та № 1561/24 від 03.12.2024, продавець та покупець уклали спірну додаткову угоду № 4 до договору № 53 від 03.07.2024, якою внесли зміни до договору, а саме зменшили кількість та змінили ціну товару: пелети паливні з лушпиння соняшника, 6 мм, ДСТУ 7124 – 212,65 тон за ціною 3329, грн. за тону, 57,55 тон за ціною 5500 грн. за тону, 164,25951 тон за ціною 7950,00 грн. за тону; брикети паливні з лушпиння соняшника, сировина ДСТУ 7123 – 270,30 тон за ціною 5900,00 грн. за тону, 69,4 тон за ціною 8200,00 грн. за тону. 
Для обґрунтування та документального підтвердження коливання цін на ринку твердого палива України надавались цінові довідки торгово-промислової палати про ринкову вартість пелети паливної та брикетів паливних з лушпиння соняшника № 1031/24 від 16.08.2024 та № 1561/24 від 03.12.2024.
Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 у справі № 916/747/24 зазначено, що сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 виснувала, що на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Враховуючи зміст умов пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, необхідність відображення такої інформації зумовлюється тим, що у випадку підтвердження коливання цін на ринку, відповідні зміни до договору підлягають внесенню з урахуванням таких показників коливання цін. У кожному випадку зміна ціни в договорі має містити відповідне документальне підтвердження.
Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка стала підставою для внесення відповідних змін та містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.
Згідно з висновком Кіровоградської торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №В-298 від 08.07.2024 надано цінову інформацію про ринкову вартість на пелети паливні з лушпиння соняшника та брикети паливні з лушпиння соняшника станом на 03.07.2024, яка може становити: пелети паливні з лушпиння соняшника - 3000,00 - 4500,00 грн. з ПДВ за тону; брикети паливні з лушпиння соняшника - 3300,00 - 6000,00 грн. з ПДВ за тону. Цінова інформація, надана в висновку, дійсна тільки на вказану дату. 
Відповідно до цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 1031/24 від 16.08.2024 згідно з проведеним аналізом цінових пропозицій продавців твердого палива станом на 14-16 серпня 2024 року на ринку Харківської області встановлено наступний рівень роздрібних цін (з урахуванням ПДВ або кінцева ціна реалізації, пакування у біг-бегах з урахуванням доставки на склад покупця у межах м. Харків): пелети паливні з лушпиння соняшнику, 6мм - 5080 - 9800 грн/т.; брикети паливні з лушпиння соняшнику - 6680,00 - 9660,00 грн/т.
Відповідно до цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 1561/24 від 03.12.2024 згідно з проведеним аналізом цінових пропозицій продавців твердого палива станом на 03 грудня 2024 на ринку Харківської області встановлено наступний рівень роздрібних цін (вказана кінцева ціна реалізації з урахуванням доставки у м. Нова Водолага Харківської області): пелети паливні з лушпиння соняшнику, 6мм, біг-бег - 8900,00 - 11600,00 грн/т.; брикети паливні з лушпиння соняшнику, біг-бег мішок - 9600,00 - 11780,00 грн/т.
Втім, цінова довідка №В-298 від 08.07.2024, видана Кіровоградською торгово-промисловою палатою, № 1031/24 від 16.08.2024 та № 1561/24 від 03.12.2024 видані Харківською торгово-промисловою палатою, що подані в якості підстави для укладення спірних додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до договору, містять інформацію щодо вартості пелетів паливних з лушпиння соняшнику, 6 мм, ДСТУ 7124 та брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 станом на 14-16.08.2024, на 03.07.2024 та на 03.12.2024.
Разом з цим, у вказаних довідках відсутня інформація щодо середньозваженої ціни на пелети паливні з лушпиння соняшнику, 6 мм, ДСТУ 7124 та брикети паливні з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 станом на календарні періоди між вказаними датами, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни протягом усього строку дії договору, а тому не може бути розцінено як належне обґрунтування наявності підстав для внесення відповідних змін до договору. 
Разом з цим, Кіровоградська та Харківська торгово-промислова палата у своїх довідках вказали, що інформація, зазначена в них, має виключно довідко-інформаційний характер, відображає ситуацію на ринку твердого палива на момент складання довідки та не враховує умов договорів та контрактів, термінів доставки та оплати. 
Судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22, де, зокрема, зазначено на те, що довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Отже, зазначені довідки не може братися до уваги, як належне обґрунтування для внесення істотних змін в умови договору, оскільки за своїм змістом мають довідково-інформаційний характер та не містять точної інформації про коливання цін товар станом як на момент звернення відповідача з пропозиціями про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірних додаткових угод.
Наведені дані з цінових довідок Харківської торгово-промислової палати не містять будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівнянні з датою укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до нього у частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару. Подібна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у cправі № 903/742/22.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що укладення додаткових угод було обумовлено належним чином підтвердженим коливанням цін на ринку.
Надані відповідачами довідки торгово-промислових палат містять виключно інформацію про рівень цін на певну дату або в певний період, однак самі по собі не підтверджують неможливості виконання договору за погодженою сторонами ціною, не свідчать про збитковість виконання договору для постачальника та не доводять наявності обставин, які б виправдовували істотну зміну погоджених за результатами конкурентної закупівлі умов договору.
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Підвищення сторонами договору ціни, шляхом укладання спірних додаткових угод, суперечить меті Закону України “Про публічні закупівлі”. Зокрема, вчинені відповідачами дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції.
Зазначене підтверджує нівелювання результатів відкритих торгів та втрату державою можливості скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, оскільки запропонована переможцем ціна електроенергії не відповідає встановленій з самого початку договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.
У правових висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, зазначено на те, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Крім того, Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пункт 2 частини 5 статті 41 Закону “Про публічні закупівлі” спрямований на те, щоб не дозволити учасникам публічних закупівель використовувати “ціновий демпінг” з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 вказала на те, що сукупне підвищення ціни товару в публічних закупівлях за додатковими угодами у разі зміни ринкової ціни не може перевищувати 10% від ціни, визначеної в договорі при укладенні; це обмеження застосовується до всіх послідовних змін ціни за договором, а не окремо до кожної додаткової угоди; відповідно, всі додаткові угоди, які призвели до загального зростання понад 10%, підлягають визнанню недійсними, а надмірно сплачені бюджетні кошти можуть бути стягнені; ВП ВС уточнила, що така 10% межа є сукупною для всіх додаткових угод у рамках одного договору (тобто не можна "обходити" обмеження шляхом послідовних укладань окремих угод).
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України “Про публічні закупівлі”. Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності. 
У постанові від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, прийнятій у подібних правовідносинах, Верховний Суд вже звертав увагу на те, що будь-який покупець товару за звичайних умов не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір. Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника".
Так, згідно з додатком 1 до договору № 53 від 03.07.2024 ціна за 1 тону пелетів паливних з лушпиння соняшнику, 6 мм, ДСТУ 7124 визначена у 3329 грн., а ціна за 1 тону брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 визначена у 3329 грн. 
Між сторонами укладено додаткову угоду № 2 від 12.09.2024 до вказаного договору, якою ціна за тону пелетів паливних з лушпиння соняшнику,6 мм, ДСТУ 7124, визначена 5500 грн. (збільшено на 65% від ціни визначеної у договорі); за тону брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123, визначена 5900 грн. (збільшено на 77% від ціни визначеної у договорі). 
Додатковою угодою № 4 від 05.12.2024 до вказаного договору ціна: за тону пелетів паливних з лушпиння соняшнику, 6 мм, ДСТУ 7124, визначена 7950 грн. (збільшено на 139% від ціни визначеної у договорі); за тону брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123, визначена 8200 грн. (збільшено на 146% від ціни визначеної у договорі), що суперечить пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
З приводу аргументів апеляційної скарги відповідача про те, що додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару укладені між сторонами відповідно до діючих як на час укладення основного договору так і на час їх підписання Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до п. 3-7 розд. Х “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про публічні закупівлі” на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Зазначеною Постановою № 1178 Кабінет Міністрів України встановив певні особливості здійснення закупівель товарів замовниками, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", під час дії воєнного стану, основна мета яких є вжиття заходів щодо забезпечення захищеності саме замовників від воєнних загроз.
Натомість постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 не скасовує та не передбачає внесення будь-яких змін до Закону України “Про публічні закупівлі”, зокрема до норми пункту 2 частини 5 статті 41 вказаного Закону (висновки Верховного Суду у постановах 06.02.2025 у справі № 916/747/24, від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23, від 01.10.2024 у справі № 918/779/23 тощо).
Верховний Суд у постанові від 28.08.2024 у справі № 918/694/23 вказав, що постанова Кабінету Міністрів України № 1178 від 12.10.2022 р. деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою.
Матеріали справи свідчать, що на момент виникнення спірних правовідносин (укладення основного договору та додаткових угод до нього) норма пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” була чинною та незміною. Дія такої норми на час дії воєнного стану не скасовувалась та не призупинялась.
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 02.02.2026 у справі № 922/2121/25 зазначено на те, що затвердження Кабінетом Міністрів України, у межах визначених законом повноваженнях, Особливостей здійснення публічних закупівель (Постанови № 1178), не свідчить про зміну законодавства у відповідній категорії спірних правовідносин, які унормовані Законом України “Про публічні закупівлі”, зокрема пунктом 2 частини п`ятої статті 41, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого зазначеною нормою.
За таких обставин, укладаючи спірні додаткові угоди № 2, № 4 та змінюючи ціну на одиницю спірного товару, сторони договору мали керуватись саме імперативними приписами положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Таким чином, аргументи апелянта щодо пріоритетності застосування до спірних правовідносин лише положень Постанови № 1178 фактично зводяться до власного суб`єктивного тлумачення таких норм права.
Отже, укладаючи спірні додаткові угоди, сторони не дотримались приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, що останніми належними та допустимими доказами не спростовано. 
У разі здійснення підприємницької діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій. 
Посилання апелянта на те, що зростання вартості пелет і брикетів мало об`єктивний характер, було викликане ринковими процесами, є необґрунтованими, оскільки зміна ринкової кон`юнктури, сезонні коливання цін, інфляційні процеси та інші економічні ризики належать до звичайних ризиків господарської діяльності суб`єкта підприємництва та самі по собі не свідчать про наявність тих виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість перегляду погоджених сторонами умов договору.
Беручи участь у процедурі закупівлі та формуючи тендерну пропозицію, учасник повинен усвідомлювати можливі ризики зміни ринкової ситуації та враховувати їх під час визначення ціни своєї пропозиції.
Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Судова колегія зауважує, що під час укладання оспорюваних додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до договору № 53 від 03.07.2024, сторонами не дотримано імперативних вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” в частині збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від ціни, зазначеної в договорі за відсутності відповідних належних підтверджуючих документів підняття ціни за одиницю товару на ринку.
Укладення зазначених додаткових угод до договору № 53 від 03.07.2024 порушує основні принципи публічних закупівель, що передбачені змістом статті 3 Закону України “Про публічні закупівлі”, зокрема, добросовісної конкуренції серед учасників; максимальної економії та ефективності; відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.
А отже, оскільки позивачем та відповідачем, всупереч інтересам держави, без будь-яких належних на те правових підстав, в порушення норм законодавства та положень укладеного договору, укладено спірні додаткові угоди № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до договору № 53 від 03.07.2024, якими підвищено ціну за одиницю товару від ціни у договорі, що суперечить чинному законодавству у сфері публічних закупівель, яке встановлює обмеження у виді 10%, колегія суддів констатує, що наявні підстави для визнання недійсними вищенаведених додаткових угод до договору, на підставі яких неправомірно підвищено ціни на відповідний товар.
Разом з цим, за поставку пелетів паливних з лушпиння соняшнику, 6 мм., ДСТУ 7124 згідно вказаних видаткових накладних у кількості 433,58 тон та з урахуванням додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 сплачено 2438001,07 грн., а за поставку брикетів паливних з лушпиння соняшнику, ДСТУ 7123 у кількості 346,56 тон та з урахуванням додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 сплачено 2099225,78 грн. 
Згідно з частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України у разі, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
У відповідності до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину стороною сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача, зокрема на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частини першої - другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо правової природи коштів, сплачених споживачем постачальнику електричної енергії за ціною, визначеною у додаткових угодах, якими були внесені зміни до істотних умов договору про закупівлю щодо ціни товару, зважаючи на те, що такі додаткові угоди були визнані недійсними (а відтак і не породили жодних правових наслідків для їх сторін), виснувала, що грошові кошти (надмірно сплачені за додатковими угодами), є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому підлягають поверненню у відповідності до вимог статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Оскільки на підставі спірних Додаткових угод, за поставлений товар постачальник отримав грошові кошти у більшій сумі, ніж то передбачено умовами договору, тому ця різниця має бути повернута.
Судова колегія, беручи до уваги, що спірні додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними, підстава для оплати поставленого товару за ціною встановленою у додаткових угодах фактично відпала, вважає, що здійснений розрахунок грошових коштів на користь Старовірівської сільської ради у розмірі 1 940 140,73 грн. є обґрунтованим. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час укладення додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 сторони не дотрималися вимог законодавства, яке регулює порядок зміни істотних умов договору про закупівлю, внаслідок чого було змінено погоджені за результатами конкурентної процедури закупівлі умови договору та здійснено витрачання бюджетних коштів поза межами встановленого законом порядку.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та зводяться переважно до власного тлумачення апелянтом положень законодавства у сфері публічних закупівель, переоцінки наявних у справі доказів і незгоди з наданою судом правовою оцінкою спірних правовідносин. 
Водночас наведені апелянтом аргументи не підтверджують правомірності внесення змін до істотних умов договору та не свідчать про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів враховує, що метою правового регулювання у сфері публічних закупівель є забезпечення добросовісної конкуренції, максимальної економії та ефективності використання бюджетних коштів, відкритості й прозорості закупівель, а також запобігання діям, які можуть нівелювати результати конкурентних процедур. Укладення додаткових угод з порушенням установлених законодавством вимог суперечить зазначеним засадам та створює ризики неефективного використання бюджетних коштів, що є неприпустимим незалежно від факту подальшого виконання договору сторонами.
З огляду на встановлені обставини справи, надані сторонами докази та вимоги чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для визнання недійсними додаткових угод № 2 від 12.09.2024 та № 4 від 05.12.2024 до договору закупівлі № 53 від 03.07.2024, а також про наявність правових підстав для застосування наслідків їх недійсності у вигляді стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Отже, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до положень статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Назимка Андрія Олександровича на рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі № 922/4162/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 у справі № 922/4162/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12.06.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов