Справа № 161/5815/26 
Провадження № 2/161/4025/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області 
в складі: головуючого судді Мазура Д.Г.,
секретаря судового засідання Новак Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» через свого представника Пєскову С.В., звернувся до суду з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свій позов обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 518140-КС-004 від 09.07.2025 відповідач отримав кредит у розмірі 17000,00 гривень. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало в повному обсязі шляхом перерахунку на банківську картку позичальника грошові кошти в сумі 17000,00 грн.
Проте, відповідач належним чином свої зобов`язання перед позивачем не виконав, у зв`язку з чим в нього станом на 07.01.2026 утворилась заборгованість за договором № 518140-КС-004 від 09.07.2025 в сумі 48110,00 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 17000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах 19210,00 грн., суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ 8500,00 грн., суми заборгованості за комісіями 3400,00 грн..
Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 518140-КС-004 від 09.07.2025 в сумі 48110,00 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 17000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах 19210,00 грн, суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ 8500,00 грн., суми заборгованості по комісії 3400,00 грн. та суми сплаченого судового збору.
30 березня 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.
29 квітня 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання про витребування доказів.
Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов.
У прохальній частині позовної заяви представник позивача ТОВ «Бізнес позика», Пєскова С.В., просить розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. В матеріалах справи наявна довідка про доставку SMS – повідомлення ОСОБА_1 , на судові засідання 29 квітня 2026, 03 червня 2026 також в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надіслане ОСОБА_1 , відповідно до його зареєстрованого місця проживання, яке повернулося з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Також судом встановлено, що на зареєстроване місце проживання відповідача, судом для відома було надіслано ухвалу про витребування доказів, на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 09 липня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 підписано договір № 518140-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якого відповідач мав отримати кредит у сумі 17000,00 грн, строком на 16 тижні. З метою отримання кредитних коштів відповідач вказав свої анкетні дані та паспортні дані, номер електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 .
Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту, відповідач 09 липня 2025 року ознайомився з умовами кредитування.
Відповідно до копії довідки про стан за заборгованості відповідача за договором № 518140-КС-004 про надання кредиту від 09 липня 2025 року, станом на 15.02.2026 року загальна заборгованість відповідача становить 48110,00 грн, з них: 17000,00 грн заборгованість за кредитом, 19210,00 грн заборгованість по відсотках, 3400,00 грн заборгованість по комісії та 8500,00 грн заборгованість по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦКУ.
Згідно з копією візуальної форми послідовності дій клієнта, 09 липня 2025 року вчинено наступні дії: вхід в особистий кабінет, отримання інформації про статус клієнта, передача інформації обраних клієнтом умов кредиту, надання паспорту споживчого кредиту, підписання паспорта споживчого кредиту та інформаційного повідомлення, запит на генерацію та відправку одноразового ідентифікатора для підписання паспорта споживчого кредиту та інформаційного повідомлення, формування шаблону оферти, запит на відправку шаблону акцепту, запит на формування одноразового ідентифікатора для підписання Договору, підписання Договору клієнтом, підписання Договору Товариством, формування інформаційного повідомлення про успішне підписання договору, відправка документів на електронну пошту, відображення документів у особистому кабінеті.
Відповідно до копії анкети клієнта від 09 липня 2025 року, відповідач вказав особисті дані, в тому числі номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів № НОМЕР_1 та суму бажаного кредиту в розмірі 17000,00 грн.
Згідно з копією підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, наданого ТОВ «ПрофітГід», позивача повідомлено про успішний переказ коштів грошових коштів 09 липня 2025 року на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 17000,00 грн..
Разом з цим, з інформації, наданої АТ «БАНК АЛЬЯНС», на виконання ухвали суду, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 імітувалась банківська картка № НОМЕР_2 . Зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку відкрито рахунок від 07.07.2025, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 . Крім того, надано суду виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 09.07.2025 по 16.07.2025, з якого вбачається, що в цей період часу на банківську картку не надходили кошти у розмірі 17000,00 грн., які,згідно умов кредитного договору, мали бути перераховані, як сума кредиту.
Вказані обставини підтверджуються електронними доказами, що містяться на диску CD-R, долученому до матеріалів справи.
З виписки по особовому рахунку за кредитним договором №518140-КС-004 видно, що відповідач жодного разу не здійснював погашення заборгованості.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» та п.2.1.3. Правил, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 вказаного закону передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Кодексу, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі.
Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту, й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, щодо вказаних обставин, не довів, що на банківську картку, яка належить відповідача були перераховані кошти, а відтак не довів факту отримання відповідачем грошової позики.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20).
Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту.
За відсутності доказів надання відповідачу та отримання ним кредитних коштів вимоги позивача про стягнення з відповідача кредиту та відсотків є безпідставними, а тому у позові необхідно відмовити.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові на позивача.
Керуючись ст.ст.2, 4, 81, 83, 141, 223, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ: 41084239.
Відповідач:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складення повного тексту рішення 04 червня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Д.Г. Мазур