17.06.26
22-ц/812/1093/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року м. Миколаїв 

справа №484/2988/25
провадження №22-ц/812/1093/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Повертайленко Ю. В.,
за участі представника позивача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О. А. у приміщенні суду у м. Первомайську Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Первомайський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення відомостей про особу як батька дитини із актового запису про народження та припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який обґрунтовував наступним.
Позивач зазначав, що з відповідачкою він познайомився у 2010 році. З цього часу вони мали близькі, інтимні стосунки, які не мали постійного характеру. У період, коли сторони не були разом, відповідачка мала стосунки з іншим чоловіком. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народилася донька ОСОБА_4 .
12 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було складено актовий запис №737 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтві про її народження батьками зазначено: мати – ОСОБА_5 , батько – ОСОБА_6 .
Після народження ОСОБА_7 , позивач не визнавав її донькою, так як були сумніви щодо її походження, у зв`язку з тим, що відповідачка приблизно за дев`ять місяців до народження доньки мала відносини з іншим чоловіком, тому державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Факт реєстрації дитини за вказівкою матері, ніяк не вплинув на стосунки його та відповідачки, та на його ставлення до дитини, до якої він відносився як до рідної доньки.
З 20 вересня 2016 року він та відповідачка почали проживати разом в будинку, який належав її батькам. 
28 квітня 2017 року вони зареєстрували шлюб та з серпня 2017 року почали проживати в орендованому житлі.
Після укладення шлюбу відповідачка запевнила його, що він є батьком доньки ОСОБА_7 , що і спонукало позивача визнати себе батьком. Він звернувся до органу ДРАЦС з письмовою заявою про визнання батьківства, у зв`язку з чим були внесенні зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 , а саме: змінено прізвище на « ОСОБА_8 », по батькові на « ОСОБА_9 », відомості про батька - « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Було видане повторно свідоцтво про народження ОСОБА_10 з відповідними змінами.
В кінці 2024 року він та відповідачка припинили шлюбні стосунки та спільне проживання. Він був мобілізований до лав ЗСУ.
У зв`язку з тим, що спільне життя сторін не склалося, рішенням суду від 19 березня 2025 року шлюб між сторонами розірвано.
На підставі судового наказу, виданого 23 грудня 2024 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Позивач вказував, що відповідачка у грудні 2024 року повідомила його, що ОСОБА_7 не є його рідною донькою.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив виключити з актового запису №737 від 12 листопада 2012 року про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, відомості про батька дитини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; припинити стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу, виданого 23 грудня 2024 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області; розподілити судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2026 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька дитини із актового запису про народження.
Додатковим рішенням суду від 24 квітня 2026 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що позивач на момент подання заяви про визнання батьківства достовірно знав, що він не є батьком ОСОБА_11 , особисто виявив бажання про зміну запису щодо батьківства, а тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство. Суд вказав, що факт встановлення біологічного споріднення у даній справі немає доказового значення, оскільки позивач достовірно знав, що не є батьком ОСОБА_7 , а тому перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини. Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів суд зазначив, що вона є похідною від вимоги про виключення відомостей про особу як батька дитини із актового запису про народження, а тому не підлягає задоволенню.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначав, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що позивач знав, що не є біологічним батьком дитини. Після укладення шлюбу відповідачка запевнила його, що він є батьком ОСОБА_7 , тому він звернувся з заявою до органів реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства.
У грудні 2024 року відповідачка повідомила йому, що він не є батьком ОСОБА_7 .
У зв`язку з цим він звернувся до суду, де серед іншого, заявив клопотання про призначення судової молекулярно – генетичної експертизи, на проведення якої відповідачка з дитиною не з`явилася, що свідчить про небажання відповідачки отримати точні висновки щодо походження дитини. 
Позивач вказував, що суд першої інстанції повністю проігнорував його доводи та ухилення відповідачки від проведення експертизи та дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , про що 12 листопада 2012 року було складено актовий запис №737. Батьками дитини були записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відомості про батька дитини були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
28 квітня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_12 уклали шлюб.
29 червня 2017 року реєстратором Первомайського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було внесено зміни до актового запису про народження від 12 листопада 2012 року стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з визнанням батьківства ОСОБА_2 . Прізвище ОСОБА_13 змінено на ОСОБА_8 , по батькові – на ОСОБА_9 , відомості про батька змінено на ОСОБА_2 . Внесення відомостей про реєстрацію народження змінено на ст.126 СК України на підставі заяви про визнання батьківства №40 від 29 червня 2017 року.
23 грудня 2024 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
22 січня 2025 року постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Габун К. С. відкрито виконавче провадження №76895479 щодо виконання вказаного вище судового наказу. 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2025 року, яке набрало законної сили 21 квітня 2025 року, шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстровано 28 квітня 2017 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис 118, розірвано.
Згідно з ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2025 року у справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза для встановлення кровного споріднення позивача та ОСОБА_10 , проведення якої було доручено Медико-генетичному центру «Мама-Папа».
Вказана ухвала була отримана ОСОБА_3 16 вересня 2025 року.
Відповідно до повідомлення Медико - генетичного центру «Мама-Папа» від 28 листопада 2025 року №0538-25 ОСОБА_2 з`явився в призначений час для відібрання зразків, він пройшов ідентифікацію та фотофіксацію. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_14 для відібрання зразків не з`явилися. Згідно з повідомленням Укрпошти рекомендований лист з повідомленням про необхідність явки для відібрання зразків ОСОБА_3 не було вручено.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125цього Кодексу.
У відповідності до норм статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.
За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.
Частини 1-4 статті 136 СК України визначають, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.
Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.
Згідно з ч.5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.
За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з статтями 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент подання заяви про визнання батьківства достовірно знав, що він не є батьком ОСОБА_11 , особисто виявив бажання про зміну запису щодо батьківства, а тому в силу вимог ч.5 ст.136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство. Суд вказав, що факт встановлення біологічного споріднення у даній справі немає доказового значення, оскільки позивач достовірно знав, що не є батьком ОСОБА_7 , а тому перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини. Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів суд зазначив, що вона є похідною від вимоги про виключення відомостей про особу як батька дитини із актового запису про народження, а тому не підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені докази свідчать, що позивач в момент реєстрації себе батьком ОСОБА_11 знав, що міг не бути її батьком, оскільки, як він вказав у позовній заяві, до моменту народження дитини його стосунки з відповідачкою не носили постійного характеру. Вона мала стосунки з іншим чоловіком. Отже, він не мав впевненості, що ОСОБА_11 , яка народилася у 2012 році, є його донькою. Однак, він добровільно 29 червня 2017 року звернувся до органів реєстрації актів цивільного стану з заявою про визнання батьківства. Позивач 7 років не заперечував своє батьківство та ставився до дитини, як до рідної, утримував та виховував її протягом усього цього часу, а оспорювати своє батьківство став лише у 2025 році після розлучення з відповідачкою. 
Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин справи позивач на момент реєстрації себе батьком дитини не міг не знати, що не є батьком дитини.
За такого, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ухвалено відповідно до чинного законодавства, практики ЄСПЛ та відповідає інтересам дитини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2026 року та додаткове рішення суду від 24 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року.