Номер провадження: 33/813/127/26
Номер справи місцевого суду: 509/4472/25 
Головуючий у 1-й інстанції Кириченко П.Л. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Шахової О.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , його захисниці Недєлєвої Інни Олександрівни, потерпілого ОСОБА_2 , його представника-адвоката Димовчі Максима Івановича
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року
встановив:
Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2025 року о 13:30 год
водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Mercedes-Benz" 311CDI д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Фруктова, в с. Авангард, на території Одеського району, Одеської області не був уважним, не врахував дорожньої обстановки щоб відповідно реагувати на її зміну, на дорозі з двохстороннім рухом яка має дві смуги для руху в одному напрямку здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги та скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який на перехресті повертав ліворуч на дозволений сигнал світлофору, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_1 порушив п.п 2.3.б, 11.4 ПДР.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За доводами апеляційної скарги під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейським не враховано, що апелянт керував оперативним транспортним засобом (швидкою) та виконував невідкладне службове завдання з доставки дитини до закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.3.1 ПДР України водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18,26,27, та п. 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього a6o червоного кольору i спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього pyxy. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього pyxy спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений. Докази щодо pyxy швидкої з непрацюючими проблисковим маячком i спеціальним звуковим сигналом відсутні, пояснення свідків пригоди до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучені. Обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені належними та допустимими доказами та суперечать доказам доданим до матеріалів адміністративної справи, оскільки місце пригоди, зазначене у протоколі не відповідає фактичному місцю скоєння правопорушення зазначеному у схемі місця ДТП та поясненнях учасників пригоди. Поясненнями ОСОБА_3 підтверджується те, що перед зміною напрямку руху на перехресті, він не переконався де буде безпечним i не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам pyxy та не забезпечив безперешкодного проїзду транспортного засобу з увімкненим синім маячком та спеціальним звуковим сигналом.
На вказану апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_2 , адвокат Димовчі М.І. подав заперечення у яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року без змін. Посилаючись на відеозапис, наданий стороною потерпілого зазначає, що ОСОБА_4 здійснив виїзд зустрічну смугу дорожнього руху, яка має дві смуги для руху в одному напрямку і на шаленій швидкості, не гальмуючи перед перехрестям доріг з інтенсивним рухом, бачивши перед собою перешкоду у вигляді вантажного транспортного засобу, який здійснював маневр розвороту на перехресті доріг, рухаючись без проблискових маячків синього або червоного кольору, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Ford Mondeo» під керуванням водія ОСОБА_2 , який на перехресті повертав ліворуч на дозволений сигнал світлофору. Правоохоронці правильно кваліфікували дії ОСОБА_1 , зазначивши про те, що він не був уважним і не урахував дорожньої обстановки, щоб відповідно реагувати на її зміну, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, внаслідок чого порушив вимогу підпункту «б» пункту 2.3., пункту 11.4 ПДР. Відсутність слідів гальмівного шляху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , а також розташування після ДТП транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , свідчать про те, що ОСОБА_1 не надав належну оцінку дорожньо-транспортній обстановці, яка склалася. Автомобіль, яким керував ОСОБА_1 не відноситься до категорії оперативного транспортного засобу, який повинен бути оснащений спеціальним обладнанням та призначені для виконання оперативних завдань екстреної (швидкої) медичної допомоги, тому у цьому випадку не мають застосовуватися положення п.3.1 ПДР. Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не відповідає технічним вимогам до спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв, яким повинен бути оснащений транспортний засіб екстреної (швидкої) медичної допомоги відповідно до правил розділу 7 ДСТУ 3849:20 «Дорожній транспорт». З відеозапису убачається, що на автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , взагалі був відсутній пристрій проблискового світлового сигналу, що виключає його видимість для інших учасників дорожнього руху. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисниця Нєдєлєва І.О. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Потерпілий ОСОБА_2 та його представник-адвокат Димовчі М.І. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.
При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Згідно із ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, ця норма за своєю властивістю є бланкетною, тобто з метою її застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.
Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).
За п. 1.3 вказаних Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п. 1.4 Правил).
Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3 б ПДР).
На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги (п.11.4 ПДР).
Водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений (п.3.1 ПДР).
У разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів) (п.3.2 ПДР). 
Згідно ДСТУ 3849:20 до оперативних транспортних засобів належать транспортні засоби, які мають спеціальне обладнання та призначені для виконання оперативних завдань згідно із законодавством 
Оперативні транспортні засоби використовують бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги.
Так, зокрема кольори покриття зовнішньої поверхні оперативних транспортних засобів екстреної (швидкої) медичної допомоги мають бути білого, жовтого кольору з червоною контрастувальною смугою. 
На транспортних засобах залежно від призначеності та виконуваних завдань установлюють спеціальні світлові сигнальні пристрої зі світловими сигналами автожовтого (оранжевого), синього, червоного та зеленого кольорів
Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також інші документи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейського.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva v russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin v. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у скоєнні інкримінованого правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями. 
З такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується, з огляду на таке.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №412231 від 04 серпня 2025 року, складеного поліцейськими, убачається, що: «04 cерпня 2025 року о 13:30 год селище Авангард, вул. Фруктова, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не був уважним, не врахував дорожнього обстановки щоб відповідно реагувати на її зміну на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Mondeo» н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , який на перехресті повертав ліворуч на дозволений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.2.3 б, 11.4 ПДР».
Зі схеми місця ДТП, яка додана до матеріалів справи убачається, що така містить інформацію про графічно зображені та зафіксовані об`єкти, дані про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, відображення транспортних засобів, причетних до ДТП, напрямків їх руху, місце зіткнення) таблицю дорожніх умов, в якій зазначені назви об`єктів, зображених на схемі, зазначено ідентифікаційні дані транспортного засобу.
На місці події ОСОБА_2 надав поліцейським пояснення про те, що він керував транспортним засобом марки «Ford Mondeo» державний номер НОМЕР_3 по автомобільні дорозі по вул. Авангардська, селища Авангард, Одеської області, рухаючись по лівій смузі в напрямку «двох стовпів» маючи намір здійснити маневр повороту ліворуч на перехресті дороги вул. Центральна, яке регулюється сигналом світлофору, попередньо подивившись в ліве дзеркало заднього виду, переконавшись у тому, що інші транспортні засоби не заважають виконання його маневру, увімкнув сигнал повороту ліворуч і на зелений сигнал світлофору здійснив маневр повороту ліворуч з вул. Авангардська на 
вул. Центральну. В цей час несподівано транспортний засіб швидкої допомоги, який рухався з дуже великою швидкістю без увімкненого спеціального звукового сигналу по зустрічній смузі вул. Авангардська у напрямку перехрестя з вул. Центральною в його напрямку і здійснив зіткнення з його автомобілем. Внаслідок чого його транспортний засіб відкинуло на паркан та завдав пошкодження його транспортному засобу. Вважає водія швидкої медичної допомоги винним у ДТП, оскільки він порушив вимоги п.3.1, 14.6 ПДР, оскільки рухався без попереджувального звукового сигналу та зустрічній смузі руху з перевищенням швидкості, тим самим створив небезпечну дорожню обстановку для інших учасників дорожнього руху. 
З викладеного вище убачається, що на місці події ОСОБА_2 не заперечував ту обставину, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 є автомобілем швидкої медичної допомоги.
Надаючи письмові пояснення на місці події, ОСОБА_1 повідомив правоохоронцям про те, що 04 серпня 2025 року він керував автомобілем «Mercedes» д.н. НОМЕР_4 швидкої медичної допомоги, рахуючись по дорозі з проблисковими маячками та сиреною, прийняв рішення виїхати на зустрічну смугу, дотримуючись усіх заходів безпеки, оскільки була необхідність доставити дитину у терміновому порядку до закладу охорони здоров`я. На перехресті почав знижувати швидкість, щоб не створювати аварійну ситуацію. Водій автомобіля, який рухався попереду не побачив його, почав виконувати маневр повороту, він почав екстрено гальмувати і уходити в сторону, щоб не постраждали інші учасники дорожнього руху. 
Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом (ч.7 ст. 294 КУпАП).
Зважаючи на те, що справу місцевим судом розглянуто без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілого, апеляційним судом долучено до справи відеозапис на якому зафіксовано момент ДТП, який досліджено у судовому засіданні за участі сторін.
З вказаного вище відеозапису убачається, що дорожнє полотно містить по дві смуги руху у кожному напрямку, які розділені подвійною суцільною смугою дорожнього руху. Автомобілі, причетні до ДТП, рухалися у попутному напрямку руху. Першим рухався транспортний засіб, яким керував потерпілий ОСОБА_2 , за ним рухався транспортний засіб швидкої медичної допомоги під керуванням ОСОБА_1 , цей автомобіль за зовнішніми ознаками мав наступні визначальні характеристики: особлива (нетипова) форма кузова, білий колір, червона контрастувальна смуга, розпізнавальний знак, спеціальні світлові сигнальні пристрої (проблискові маячки). На перехресті, в напрямку якого рухалися транспортні засоби, причетні до ДТП, завершувала маневр розвороту вантажівка, тобто цей транспортний засіб не створював перешкоди для руху зазначених водіїв. Під час перегляду відеозапису, в уповільненому режимі убачається, що карета швидкої допомоги рухалася по зустрічній смузі дорожнього руху з використанням проблискових маячків синього кольору, у цей час на незначній відстані автомобіль, яким керував ОСОБА_2 все ще знаходився у власній смузі дорожнього руху, тобто не змінював напрямок руху. У той час, коли автомобіль швидкої допомоги наближався до пішохідного переходу, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 почав виконувати маневр повороту ліворуч, після чого відбулося зіткнення транспортних засобів.
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні було допитано у якості свідка ОСОБА_5 , яка надала пояснення про те, що в день ДТП вона, як лікар, а також водій ОСОБА_1 та фельдшер входили до складу однієї бригади швидкої допомоги (№81) отримали виклик про те, що інша бригада швидкої медичної допомоги (№83) під час транспортування хворої дитини до закладу охорони здоров`я потрапили в ДТП, тому виникла необхідність доставлення цієї дитини до медичного закладу іншою бригадою. Прибувши на місце події нею було встановлено, що стан здоров`я дитини був критичний, тому мала місце потреба невідкладної (екстреної) госпіталізації дитини до медичного закладу. З часу початку виїзду на місце цієї події та безпосередньо до моменту ДТП бригада швидкої допомоги (№81) рухалася з увімкненими проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами. 
Та обставина, що 04 серпня 2025 року лікар ОСОБА_5 , фельдшер 
 ОСОБА_6 та водій ОСОБА_7 входили до складу бригади швидкої медичної допомоги №81, а також відомості про тяжкий стан здоров`я дитини, підтверджуються карткою виїзду швидкої медичної допомоги №403, наданою стороною захисту. 
Наведені вище зовнішні особливості транспортного засобу, яким керував 
 ОСОБА_1 , зокрема розпізнавальний знак, наявність контрастувальної смуги, розміщеної уздовж поверхні автомобіля, а також встановлені спеціальні світлові та звукові сигнали, вказують, що цей транспортний засіб належить до оперативних, з огляду на наявність у ньому спеціального обладнання та його цільового призначення. 
З викладеного вище убачається, що пояснення, які ОСОБА_1 надав на місці події про те, що він, як водій швидкої медичної допомоги, виконуючи невідкладне службове завдання з транспортування хворої дитини, яка мала критичний стан здоров`я, керував транспортним засобом з увімкненими проблисковими мачками і спеціальним звуковим сигналом, підтверджуються відеозаписом, наданим стороною потерпілого та поясненнями свідка ОСОБА_5 .
Зважаючи на те, що вказані вище докази узгоджуються між собою, підстав ставити під сумнів достовірність пояснень, наданих ОСОБА_1 на місці події, апеляційний суд не вбачає. 
За таких встановлених судом обставин, з огляду на положення п.3.1 ПДР, ОСОБА_1 мав право відступити від дотримання вимог пункту 11.4 ПДР, тим самим здійснити виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, що не було враховано правоохоронцями під час складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови. 
Водночас, з огляду на положення п.3.2 ПДР, ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, мав розраховувати, що водії інших транспортних засобів, у тому числі ОСОБА_2 , які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані були надати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу.
Матеріали справи не містять, а правоохоронцями усупереч ст. 251 КУпАП, що є їх процесуальним обов`язком, не надано доказів на підтвердження того, що під час керування автомобілем швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 не був уважним або не врахував обстановку, щоб відповідно реагувати на її зміну. 
Наведені вище обставини суд першої інстанції не врахував, не надав належну правову оцінку письмовим поясненням водіїв транспортних засобів, причетних до ДТП, надані ними на місці події, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.
За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Отже, підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є помилковими.
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а оскаржувану постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 рокускасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко