УХВАЛА
16 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 671/132/25
провадження № 14-22цс26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Білоконь О. В.,
суддів: Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В.,
перевіривши наявність підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ліщук Ольги Іванівни на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року у складі судді Ніколової С. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 червня 2025 року у складі колегії суддів Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Волочиський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про оголошення особи померлою,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст і підстави заявлених позовних вимог
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим її сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходив військову службу на посаді командира відділення військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у районі ведення воєнних (бойових) дій у населеному пункті Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області під час виконання бойового завдання, пов`язаного зі здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
2. Заява мотивована тим, що її син ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді командира 3-го відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 у званні молодшого сержанта.
3. Відповідно до сповіщення сім`ї, отриманого від ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_6 ) 25 лютого 2024 року, молодший сержант ОСОБА_2 , призваний на військову службу 07 червня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_6 , 18 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації проти України в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області зник безвісти.
4. Згідно з висновками призначеного наказом командира військової частини спеціального розслідування від 08 квітня 2024 року молодший сержант ОСОБА_2 , командир 3-го відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту спільно з 2-им аеромобільним батальйоном 19 лютого 2024 року виконував бойове завдання на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 86 від 05 лютого 2024 року в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області зі стримування просування збройних сил російської федерації. 
5. Згідно із журналом бойових дій та доповіддю за фактом безвісти зниклого під час виконання бойового завдання за призначенням, виходячи з оперативної обстановки, що склалася станом на 19 лютого 2024 року, тіло молодшого сержанта ОСОБА_2 неможливо було евакуювати.
6. Відомості про зникнення ОСОБА_2 за особливих обставин перебувають у Єдиному реєстрі осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, що підтверджується витягом з цього реєстру від 01 квітня 2024 року. За цим фактом зареєстровано кримінальне провадження № 12024243200000095, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
7. Заявниця зазначала, що оголошення померлим ОСОБА_2 необхідно для державної реєстрації смерті в органах РАЦСу, оскільки від цього залежить виникнення її особистих та майнових прав, зокрема, щодо отримання одноразової грошової допомоги та оформлення спадщини після загибелі сина.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
8. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 червня 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
9. Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення її сина померлим, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що селище Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Сіверськодонецького району Луганської області, у районі якого під час виконання бойового завдання зник безвісти ОСОБА_2 , є територією активних бойових дій, які не припинені. Отже, відлік установленого в частині другій статті 46 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявниці до суду з такою заявою є передчасним.
10. При вирішенні питання про початок відліку цього строку суди посилались на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
11. У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ліщук О. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.
12. Касаційна скарга мотивована тим, що частина друга статті 46 ЦК України, яка передбачає оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями, не містить посилання на воєнний стан, тому шестимісячний строк, передбачений цією нормою, слід обчислювати з моменту настання відповідної події, не прив`язуючи початок перебігу строку до моменту закінчення воєнних дій.
13. На думку заявниці, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців від настання обставин, які загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель
14. Докази, які надані на підтвердження заяви про оголошення ОСОБА_2 померлим, підтверджують загибель останнього.
15. Підставою касаційного оскарження судових рішень зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Доводи інших учасників справи
16. 03 жовтня 2025 року представник Міністерства оборони України подав до Верховного Суду пояснення у справі, в яких просив залишити без задоволення касаційну скаргу, а судові рішення - без змін.
17. Вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, оскільки згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, суди врахували триваючий характер активних бойових дій у місці ймовірної загибелі військовослужбовця як ключову умову для початку відліку передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України шестимісячного строку.
Рух касаційної скарги 
18. Ухвалами Верховного Суду 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження та 05 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
19. Ухвалою від 04 березня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для конкретизації правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, щодо застосування частини другої статті 46 ЦК України.
Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
20. Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів керувалася частиною четвертою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та вважала, що є підстави конкретизувати висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
21. Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
22. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
23. Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
24. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 
25. Формулюючи тлумачення речення другого частини другої статті 46 ЦК України в аспекті початку перебігу визначеного нею шестимісячного строку, Велика Палата у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила таке:
- словосполучення «від дня закінчення воєнних дій» потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який слід обчислювати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України; 
- встановлення такого строку дозволяє зменшити імовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою; 
- строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, і відповідає меті законодавчого регулювання - забезпечення справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах (див. пункти 70-72).
26. Велика Палата Верховного Суду у наведений справі зазначила, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. У цьому Наказі № 309 зазначені 1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: а) території можливих бойових дій; б) території активних бойових дій; в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; 2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема, з Наказу № 309 для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
27. У пункті 61 згаданої постанови Велика Палата виснувала, що правова мета встановлення спеціальних строків, які враховуються при розгляді справ про оголошення фізичної особи померлою, полягає у тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою.
28. Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною.
29. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
30. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що наведені висновки Великої Палати Верховного Суду частково вирішують питання щодо початку відліку визначених у частині другій статті 46 ЦК України строків оголошення судом померлою фізичної особи, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом.
31. З дня ухвалення постанови Великою Палатою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 значно збільшилась кількість справ зазначеної категорії за заявами про оголошення померлими осіб, які ймовірно загинули під час активних бойових дій на території Донецької, Луганської областей, статус територій яких змінився з «території активних бойових дій» на «тимчасово окуповані рф території України». 
32. На переконання колегії суддів, виникла необхідність уточнити висновки про те, чи може суд у разі зміни статусу території з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані рф території України» при встановленні підтверджених доказами обставин, які свідчать про смерть особи в певний час і за певних обставин на території ведення активних бойових дій, обчислювати шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій та оголосити вказану особу померлою, незважаючи на те, що території залишаються тимчасово окупованими. 
33. Колегія суддів звернула увагу, що аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить про наявність у провадженні судів численних справ про оголошення військовослужбовців померлими. У всіх цих рішеннях чи позовних заявах, ураховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, суди стикаються з такими питаннями: а) бойові дії закінчилися, але територія є окупованою російською федерацією, б) активні бойові дії на певній території закінчилися, але бойові дії, як нерідко зазначає Міністерство оборони України, продовжуються у зв`язку з воєнним станом у державі. Прикладом може слугувати постанова від 23 лютого 2026 року Хмельницького апеляційного суду у справі № 676/6852/25 та інші судові рішення. 
34. Враховуючи наведене, колегія суддів вважала, що існують правові підстави для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для конкретизації правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, щодо застосування частини другої статті 46 ЦК України.
Мотиви, з яких виходить Велика Палата Верховного Суду
35. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши мотиви колегії суддів щодо передачі справи на її розгляд, дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття цієї справи до свого розгляду з огляду на таке.
36. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
37. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає, щоб у разі остаточного вирішення справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви міста Люпені проти Румунії» (Lupeni greek catholic parish and others v. Romania), заява № 76943/11).
38. У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
39. В інших справах ЄСПЛ також неодноразово зазначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та в обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі «Проценко проти Росії», заява № 13151/04, пункт 26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії», заява № 8269/02, пункт 38).
40. В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону № 1402-VIII та ЦПК України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.
41. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 45 Закону № 1402-VIII Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
42. Задля гарантування юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання [постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 43-45), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 41)].
43. Тож Велика Палата Верховного Суду може відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього потрібних підстав. 
44. Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
45. Під час перегляду справи № 755/11021/22 у пунктах 67, 68 постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «… шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість».
46. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обчислюється з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту.
47. Обставини справи № 755/11021/22, яка перебувала на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду, стосувались подій, коли ймовірна загибель фізичної особи сталась на території, де велись активні бойові дії, а після їх завершення територія залишилась під контролем України.
48. Водночас встановлені судами обставини цієї справи вказують на те, що ймовірна загибель військовослужбовця ОСОБА_2 сталась на території триваючих активних бойових дій, яка не є і не була тимчасово окупованою рф територією (згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, яким визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309).
49. Тобто колегія суддів ставить на вирішення перед Великою Палатою Верховного Суду питання про формування висновку щодо застосування частини другої статті 46 ЦК України у випадку зміни статусу територій з «території активних бойових дій» на «тимчасово окуповані рф території України», однак такий висновок не застосовний до вирішуваних у цій справі правовідносин, де ймовірна смерть військовослужбовця сталась на території активних бойових дій.
50. Крім того, зміст частини четвертої статті 403 ЦПК України вказує на те, що має існувати необхідність відступу, яка виникає з певних об`єктивних причин, які повинні бути чітко визначені та аргументовані, повинна мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, тобто суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини.
51. За встановленою практикою обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають враховувати національні суди; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
52. Однак з часу ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови в справі № 755/11021/22 на законодавчому рівні не відбулась зміна підходів до вирішення питання обчислення строків оголошення особи померлою.
53. Також аналіз відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень демонструє стале правозастосування положень частини другої статті 46 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в справі № 755/11021/22, відповідно до якого шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, слід відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі в разі зміни статусу територій з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані рф території України».
54. Схожі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в населеному пункті Одрадівка Бахмутського району Донецької області), від 18 лютого 2026 року у справі № 759/22513/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті внаселеному пункті Олександропілля Попаснянського району Луганської області), від 04 березня 2026 року в справі № 761/684/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 13 березня 2026 року в справі № 352/1828/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі с. Роботине Пологівського району Запорізької області).
55. У справі№ 676/6852/25, на яку послався Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, так само як і у деяких інших справах, що перебували на розгляді в апеляційних судах (справи № 285/3927/24, 761/12540/25, 750/815/25), визначальним для початку відліку шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України, є день закінчення активних бойових дій на території імовірної загибелі військовослужбовця незалежно від того, чи в подальшому такі території були звільнені від ворога, чи були окуповані.
56. Колегія суддів не викладала мотивів необхідності відступлення від висновку, висловленогоВеликою Палатою Верховного Суду у справі № 755/11021/22, через незгоду з означеним правозастосуванням.
57. Таким чином, підсумовуючи, слід дійти висновку про те, що колегія суддів не навела, а Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин для прийняття до розгляду цієї справи з метою відступу (конкретизації) від попереднього правового висновку у справі № 755/11021/22, якими за усталеною практикою можуть бути очевидні вади попереднього рішення (неефективність, неясність, неузгодженість) чи зміна суспільного контексту.
58. Виходячи з наведеного умови, визначені в частині четвертій статті 403 ЦПК України, при передачі справи не були враховані, що унеможливлює передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Висновки Великої Палати Верховного Суду
59. Зважаючи на недотримання вимог частини четвертої статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду не вбачає передбачених зазначеною нормою підстав для передачі цієї справи на її розгляд.
60. Згідно із частиною шостою статті 404 ЦПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору в подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
61. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України.
Керуючись статтями 402-404 Цивільного процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Повернути на розгляд Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 671/132/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Волочиський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про оголошення особи померлою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачка				О. В. Білоконь	
Судді:		О. Л. Булейко		М. В. Мазур	
		І. А. Воробйова		Н. М. Мартинюк	
		М. М. Гімон		К. М. Пільков	
		О. А. Губська		С. О. Погрібний	
		А. А. Ємець		Н. С. Стефанів	
		С. І. Кравченко		Т. Г. Стрелець	
		О. В. Кривенда		О. В. Ступак