ЄУН 229/30/24
Номер провадження 2/211/654/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2026 року  Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 
за головуванням судді Гонтар А.Л.
з участю секретаря судового засідання Костяк Д.Л.,
представника позивача Заікіна В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського фахового коледжу транспортної інфаструктури про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся 03 січня 2024 року до Дружківського міського суду з позовом до відповідача Бахмутського фахового коледжу транспортної інфаструктури про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що з 19 вересня 1985 року він працював на посаді викладача в Артемівському технікумі залізничного транспорту . Двадцять першого вересня 1986 року його перевели на посаду завідувача відділення «Автоматики та телемеханіки». З жовтня 2012 року його посаду змінено на посаду завідувач відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті». 31 жовтня 2012 року Артемівський технікум залізничного транспорту перейменований у Бахмутський коледж транспортної інфраструктури. А з 16 листопада 2023 року Бахмутський транспортної інфраструктури перейменований в Бахмутський фаховий коледж.
26 грудня 2022 року його звільнили з посади завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті» у зв`язку з відсутністю працівника та інформації про причини такої відсутності з 03.01.2022 року. На підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року наказ про його звільнення було визнано незаконним та поновлено його на посаді з 27 грудня 2022 року. Однак, до теперешнього часу він не поновлений на посаді. У зв`язку з поновленням на роботі з 27 грудня 2022 року, вважає, що позивач повинен йому сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 27 грудня 2022 року по дату поновлення на роботу. Вимушений прогул склав 264 робочих дні. Середньоденна заробітна плата становить 745,19 гривень, отже заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 196730, 16 гривень.
08 січня 2024 року відкрите загальне позовне провадження по справі та справу призначено до судового розгляду на 02 лютого 2024 року (а.с.31-32).
29 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнав позовні вимогу, посилались на те, що вони подали касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду. Крім того, позивач фактично не виконував посадові обов`язки та не виходив на роботу з 10.06.2021 року по день звільнення. 10.06.2021 року позивача було затримано в порядку ст. 208 КПК України у зв`язку з підозрою у скоєнні кримінального правопорушення. Було видано наказ про відсторонення позивача від посади з 11.06.2021 року по 31.12.2021 року (а.с.38-39).
29 жовтня 2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просив стягнути на його користь заробітну плату за період з 27 грудня 2022 року по 28 листопада 2023 року у сумі 180335,98 гривень, з 30 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 49927,73 гривні (а.с.158-159).
05 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 07 січня 2025 року (а.с.170).
19 грудня 2024 року на підставі рішення ВРП підсудність Дружківського міського суду була змінена на підсудність Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу.
30 травня 2025 року цивільна справа була розподілена у провадження судді Гонтар А.Л. (а.с.177).
05 червня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 09 липня 2025 року (а.с.178).
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його повідомлено належинм чином.
Представник позивача Заікін В.М. з`явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв не подавав.
Суд, вислухав представника позивача, та на підставі доказів, висновує таке. 
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).
Суд встановив, що на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення за спеціальністю "Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті" Бахмутського коледжу трнспортної інфраструктури з 27 грудня 2022 року.
Отже, на підставі судового рішення поновлено позивача на посаді завідувача відділення за спеціальністю "Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті" Бахмутського коледжу трнспортної інфраструктури з 27 грудня 2022 року.
Оскільки поновлення позивача на посаді (незважаючи на необхідність негайного виконання судового рішення про поновлення на роботі ) після незаконного звільнення на час подання позову не відбулось, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2022 року по 28.11.2023 року в розмірі 180 335,98 грн, з 30.11.2023 року по 29.02.2024 рок у розмірі 49927,73 грн.
Згідно із ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Також, у абзаці 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100(100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). (Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95).
Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Тлумачення положень ст. 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
У п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.
Разом з тим у ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
В той же час, у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду висновує, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі.
Отже, право позивача на звернення до суду із зазначеним позовом не обмежене вимогами ст. 235 КЗпП.
Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, (далі Порядок) цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Так, заробітна плата позивача, згідно із довідкою з пенсійного фонду України по формі ОК-7 за останні два місяці роботи у травні та червні 2021 року становила 14456,02 грн та 17587,21 грн, що сумарно становить 32043,33 грн, а тому середньомісячна заробітна плата становить 16061,11 грн, а середньоденна - 745,19 грн. 
Вимушений прогул становить 240 рабочих днів, отож сума за час вимушеного прогулу становить 180335,98 грн.
Крім того, у ст. 236 КЗпП України зазначено, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення становить 67 робочих днів, тому середній заробіток за ці дні становить 745,19 грн х 67 дн =49927,73 грн.
Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Отже, суд суд висновує , що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який потрібно стягнути з відповідача повинен становити 230263,71 грн. 
ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).
Як передбачено у ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
А ст.81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі зазначеного суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи висновок суду про задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2302,63 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 280-289, 353ЦПК України, суд ,
В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до Бахмутського фахового коледжу транспортної інфаструктури про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.
Стягнути з Бахмутського фахового коледжу транспортної інфаструктури (код ЄДРПОУ 01116199, юридична адреса 84500 вул. Миру, 8 м. Бахмут Донецької області, фактичне місце перебування пр-т Лесі Українки, 77-а м.Дніпро Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично мешкає АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 27 грудня 2022 року по 28 листопада 2023 року у сумі 180335,98 грн, за період з 30 листопада 2023 року по 29 лютого 2024 року у сумі 49927,73 грн.
Стягнути з Бахмутського фахового коледжу транспортної інфаструктури на користь держави судовий збір в розмірі 2302,63 грн.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення 30 квітня 2026 року.

Суддя         А.Л.Гонтар