П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/19512/25 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
04 травня 2026 року   
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Черновою Г.В. у м. Житомирі) від 18 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, визначивши як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, у якій просила визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості та зобов`язати сформувати та внести подання про повернення таких коштів. 
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року позов задоволено.
Так, рішенням суду:
визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості в розмірі 18 589 гривень 90 копійок при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири № 1248 від 20 лютого 2025 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 суми сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 18 589 гривень 90 копійок при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири № 1248 від 20 лютого 2025 року.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2025 року та зазначене житло нею придбано вперше. Водночас при нотаріальному посвідченні такого договору нею сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 18589,90 грн. У рішенні суд зазначив, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за нею будь-якого іншого нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а тому позивачка звільнена від обов`язку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування як така, що придбала житло вперше.
Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на таку скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги її автор вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 866 внесено зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740. Такими змінами зокрема визначено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло, та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств із земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року). 
Проте позивачем при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про повернення сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що сформований на виконання запиту, у якому в параметрах пошуку вказано інформацію про адресу придбаної нею квартири, що не може бути підтвердженням придбання даного житла вперше, оскільки пошук мав бути здійснений за параметрами даних фізичної особи. 
Відтак, на думку апелянта, такий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є належним доказом в даній справі.
Окрім того, представник апелянта зазначає, що документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
Натомість позивачка при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України не надавала таких документів, а надана нею довідка не є доказом невикористання житлових чеків. 
Відтак позивачка не надала довідку, що підтверджує часткове використання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, яка є обов`язковим документом, а тому відповідно ОСОБА_1 не підтвердила належними доказами своє право на пільгу, в зв`язку із чим їй відмовлено в поверненні коштів.
Представник позивачки скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та в спростування доводів апелянта зазначив, що пенсійний орган, відмовляючи його довірительці у поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкту нерухомого майна, у своїх листах не вказував, що наданий позивачкою витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не може бути підтвердженням придбання даного житла вперше. 
В спростування доводів пенсійного органу про те, що при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 не надала документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, то представник позивачки зауважив, що довідкою № 75/074, що видана акціонерним товариством "Ощадбанк" 28 квітня 2025 року, підтверджується той факт, що позивачка не брала участь у приватизації державного житлового фонду.
За таких обставин представник позивачки просив у задоволенні апеляційної скарги пенсійного органу відмовити.
Стислий виклад встановлених обставин 
20 лютого 2025 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С., та зареєстрований в реєстрі за № 1248, відповідно до якого позивачка придбала квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 цього договору за домовленістю сторін ціна відчужуваного нерухомого майна встановлена у розмірі 1858990,44 гривень.
Позивачка під час укладання договору сплатила 18589,90 гривень збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (1% від вартості придбаної квартири), що підтверджується квитанцією від 20 лютого 2025 року.
17 квітня 2025 року та 09 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявами про повернення їй сплачених коштів в сумі 18 589,90 гривень збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, що складає 1% від його вартості, оскільки вона придбала нерухоме майно вперше.
Листами від 05 травня та від 08 липня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено позивачці у направленні подання до територіального органу Державної казначейської служби України у м. Києві про повернення помилково сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 18 589,90 гривень.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Спір у цій справі стосується правомірності відмови територіального органу Пенсійного фонду України внести до органу Казначейства подання про повернення суми сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з придбанням житла вперше.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ, організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року (надалі - Порядок № 1740; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Відповідно до пункту 15-2 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:
право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду;
особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);
особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Пунктом 15-3 Порядку № 1740 визначено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Відтак аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Об`єктом оподаткування цим збором є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу, а ставка збору становить один відсоток від вартості майна.
Водночас процитовані вище положення містять виняток з цього правила, який стосується осіб, які придбавають житло вперше; такі особи виключені з переліку платників збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Варто зауважити, що від часу набрання згаданими вище нормами чинності в 1999 році і до 26 вересня 2020 року механізм її реалізації особами, що придбавають житло вперше, не функціонував.
Проте з 26 вересня 2020 року (дата внесення змін до Порядку № 1740) визначено відповідний механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.
Виходячи з приписів пункту 15-2 Порядку № 1740, при вирішенні питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування термін "придбавання житла" треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його приватизацію, успадкування, дарування та купівлю частки в спільному майні подружжі. 
Лише у разі відсутності наведених способів придбавання нерухомого майна особа відповідно до пункту 15-2 Порядку № 1740 не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна.
При цьому з огляду на положення пункту 15-2 Порядку № 1740 з 26 вересня 2020 року особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу житла, зокрема, якщо фізична особа подає нотаріусу:
- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);
- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;
- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. При цьому документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі звернутися до відповідного територіального органу Пенсійного фонду із заявою про внесення органу Казначейства подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, подавши документи, що підтверджують набуття житла вперше. 
Як встановлено судом першої інстанції, що також знайшло підтвердження в ході апеляційного перегляду, позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2025 року та зазначене житло нею придбано вперше і при його нотаріальному посвідченні сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 18589,90 гривень.
Зі змісту довідки № 75/074, що видана акціонерним товариством "Ощадбанк" від 28 квітня 2025 року, слідує, що позивач не значиться в списках на приватизацію за адресою проживання АДРЕСА_2 .
Довідкою № 110, що видана Андрушівською міською радою 16 травня 2025 року, підтверджується те, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до погосподарських книг та особових рахунків земельної частки (паю), майнової частки (паю), житлового будинку та присадибної земельної ділянки на території Гальчинського старостинського округу не має.
З огляду на викладене доводи апелянта про те, що позивачка не надала доказів невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду колегія суддів вважає безпідставною, адже наявною в матеріалах справи довідкою № 75/074, що видана акціонерним товариством "Ощадбанк" від 28 квітня 2025 року, підтверджується той факт, що ОСОБА_1 не значиться в списках на приватизацію державного житлового фонду.
При цьому витягом з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу 414435944), що сформований 20 лютого 2025 року приватним нотаріусом Куксовою М.С., та який надавався територіальному органу Пенсійного фонду разом із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, підтверджується те, що 20 лютого 2025 року на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2025 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 43,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
Тобто, такий витяг сформовано приватним нотаріусом одразу після нотаріального посвідчення згаданого вище договору купівлі-продажу квартири.
Відтак такий витяг є доказом, який підтверджує факт набуття позивачкою у власність житла (зокрема квартири).
Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 425865087), сформована 07 травня 2025 року, також свідчить про набуття позивачкою у власність квартири загальною площею 43,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2025 року. 
Аргументи апелянта про те, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований на виконання запиту, у якому в параметрах пошуку вказано інформацію про адресу придбаної квартири, не може бути підтвердженням придбання житла вперше колегія суддів вважає безпідставними, адже відповідач під час розгляду поданої позивачкою заяви не позбавлений можливості у встановленому законом порядку самостійно звернутися із запитом про отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та перевірити достовірність таких відомостей.
Підсумовуючи вищевикладене та, зважаючи на встановлені у цій справі обставини, колегія суддів переконана, що позивачка надала пенсійному органу докази придбання нею житла (зокрема квартири, про яку йшлося вище) вперше.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач помилково сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, а поданий ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пакет документів був достатнім для прийняття рішення про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Суддя-доповідач			Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.