Справа №585/326/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2025/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тисячник Рузанни Робертівни
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2026 року (суддя Машини І.М.), ухвалене в м. Ромни, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
27 січня 2026 року ТОВ «Коллект центр» звернулося до ОСОБА_1 із вказаним позовом, який обґрунтовано наступними обставинами.
21 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» і відповідачем, шляхом підписання заяви-анкети в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису (одноразового ідентифікатора) укладено кредитний договір № 0682728387, за яким останній отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, за що зобов`язався сплачувати проценти. 
14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» і ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №14-07/21, за яким останнє набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. 
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором не виконує, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» у розмірі 99 412,50 грн, з яких: 5000 грн кредит, 93 450 грн проценти на дату відступлення права вимоги, 962,5 грн проценти з моменту відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути заборгованість по кредиту у розмірі 51 725 грн, з яких: 5000 грн кредит, 46 725 грн проценти на дату відступлення права вимоги, а також 2662,4 грн судового збору та 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 0682728387 у розмірі 51 725 грн, а також 2662,40 грн судового збору та 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те, що наданими позивачем доказами підтверджено факт укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору в електронній формі, отримання позичальником грошових коштів та невиконання ним зобов`язань щодо їх повернення, а також перехід до позивача права вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тисячник Р.Р. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність позовних вимог та не надав належної оцінки його доводам щодо спливу позовної давності.
Зазначає, що останній транш за кредитним договором надано 08 лютого 2020 року строком на 30 днів, тому строк виконання зобов`язання настав 09 березня 2020 року. Навіть за умови застосування п`ятирічної позовної давності, на яку посилається позивач, вона спливла до звернення до суду. 
Також апелянт заперечує факт укладення кредитного договору з ТОВ «Інфінанс». На його думку, посилання позивача на використання одноразового ідентифікатора (SMS-коду) не підтверджене належними доказами, оскільки матеріали справи не містять даних про його генерацію, направлення та використання саме відповідачем, а довідка про ідентифікацію є внутрішнім документом позивача.
Крім того, позивач не надав належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачу. У справі відсутні первинні бухгалтерські документи або інші докази зарахування та отримання коштів, а односторонній розрахунок заборгованості не підтверджує існування боргу.
Апелянт також зазначає, що не доведено його ознайомлення та погодження з Правилами надання коштів у редакції, на яку посилається позивач, що виключає можливість покладення на нього обов`язку виконувати відповідні умови.
Вказує, що строк користування кредитом становив 30 днів, проте проценти нараховувалися за значно довший період. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати договірні проценти та штрафні санкції, а його права захищаються у порядку статті 625 ЦК України. Суд першої інстанції цих обставин не дослідив і правильність розрахунку не перевірив.
Також апелянт вважає недоведеним перехід права вимоги від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт капітал», а згодом до ТОВ «Коллект центр». Надані витяги з реєстрів боржників не дають можливості достовірно встановити факт передачі права вимоги саме за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 0682728387 та розмір переданої заборгованості. Повні додатки до договорів відступлення, акти приймання-передачі та докази виконання таких договорів позивачем не надані.
З огляду на відсутність належних доказів укладення договору, перерахування та отримання кредитних коштів, правонаступництва позивача і правильності розрахунку заборгованості, апелянт вважає позовні вимоги недоведеними.
Також не погоджується зі стягненням 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така сума є неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову 52 075,87 грн. Справу розглянуто у спрощеному позовному провадженні, вона є малозначною, а позовна заява має шаблонний характер. Тому заявлені витрати є завищеними та не відповідають критеріям розумності і співмірності, визначеним частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Позивач зазначає, що кредитні кошти в сумі 5000 грн були перераховані на банківську картку, реквізити якої відповідач самостійно вказав під час оформлення кредиту, що підтверджується листом платіжного партнера ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Оскільки ТОВ «Інфінанс» не має доступу до банківських рахунків клієнтів, воно не може надати виписки за картковими рахунками, тоді як відповідач не надав доказів ненадходження коштів.
Вказує, що кредитний договір був належним чином укладений в електронній формі шляхом заповнення заявки, погодження умов кредитування та підписання одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що відповідає вимогам цивільного законодавства та законодавства про електронну комерцію. Відповідач добровільно уклав договір, був ознайомлений з його умовами, отримав кредитні кошти, користувався ними, здійснював платежі та отримував нові транші, чим підтвердив прийняття умов кредитування. Договір не оскаржувався та є чинним і обов`язковим для виконання.
Зазначає, що право вимоги за кредитним договором № 0682728387 правомірно перейшло від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом до ТОВ «Коллект Центр», що підтверджується договорами відступлення права вимоги, факторингу, актами приймання-передачі та реєстром боржників.
Стверджує, що проценти нараховані відповідно до умов договору, а розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості щодо підстав та періоду нарахування. Відповідач не надав доказів погашення боргу, помилковості розрахунку чи власного контррозрахунку.
Вважає безпідставними посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки позов стосується стягнення основної заборгованості та процентів за користування кредитом, а не штрафних санкцій чи вимог, передбачених статтею 625 ЦК України.
Також в окремо поданій апеляційному суду заяві товариство просить витребувати від АТ «Універсал банк» такі докази:
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 ;
- докази зарахування на картку № НОМЕР_1 08 лютого 2020 року 5000 грн кредитних коштів;
- інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_1 , надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ;
- інформацію щодо фінансового номер телефону за платіжною карткою № НОМЕР_1 ;
- інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 . 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
21 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0682728387, за яким товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику (а.с. 8-11).
Згідно з пунктами 1.2, 1.5, 1.6, 1.9, 1.10.2, 1.11 вказаного договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем визначеного сторонами в додатку №1 та додатку №2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку №1 та додатку №2 до договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку №3 та додатку №4 при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).
Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20 000 грн.
Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів. Діючий ліміт (сума) кредиту 20 000 грн. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75 %.
Дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення у зв`язку із закінченням строку дії договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої зі сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між сторонами. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або законодавством, зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатком до цього договору. Зміни в цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідного додатку до цього договору, якщо інше не встановлено в самому додатку до цього договору або в чинному законодавстві України.
За продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції на вимогу товариства) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту.
Позичальник має право на умовах, визначених в Правилах, продовжити строк дії користування поточним кредитом (траншем) (пункт 2.8). 
Вказаний кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8d6r1z (а.с. 11).
У межах дії вказаного кредитного договору від 21 січня 2020 року № 0682728387, згідно із заявкою-анкетою №2628550600 від 08 лютого 2020 року, ОСОБА_1 отримав шостий транш у розмірі 5000 грн, строк користування кредитом (траншем) 30 днів, строк дії договору надання позики - 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75 % (а.с. 11, 12).
Вказані заявка-анкета, пропозиція на надання 6 траншу та акцепт оферти були підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 0f3d8j (а.с. 12).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07 вересня 2025 року №5115_25909142728, на підставі укладеного договору на переказ коштів від 03 серпня 2017 року ФК-П-17/089-04, 08 лютого 2020 року о 15:52 успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - НОМЕР_4 (а.с. 23).
Згідно з інформацією щодо даних, які підтверджують зарахування кредитних коштів на банківську картку клієнта, право вимоги за якими передано ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору факторингу від 14 липня 2021 року №14-07/21, ОСОБА_1 08 лютого 2020 року зараховано кошти в сумі 5000 грн на підставі кредитного договору № 0682728387 (а.с. 23зв.).
14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» і ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» за плату відступило ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і до ОСОБА_1 за договором № 0682728387 (а.с. 32-40).
На виконання цього договору факторингу його сторонами підписано акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2), акт приймання-передавання реєстру боржників (Додаток №4) (а.с. 42, 43). 
Згідно з реєстром боржників до договору факторингу від 14 липня 2021 року №14-07/21 загальна сума заборгованості за кредитним договором № 0682728387 становить 50 762,5 грн, з яких: 5000 грн кредит, 45 762,5 грн відсотки (а.с. 44-45, 46).
Здійснення плати за відступлення прав вимоги за договором факторингу від 14 липня 2021 року №14-07/21 підтверджується наданим платіжним дорученням від 14 липня 2021 року № М1 (а.с. 41).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» і ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за яким останнє за плату набуло права вимоги до зазначених в реєстрах боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором від № 0682728387 від 21 січня 2020 року на суму 98 450 грн (а.с. 47-57).
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року №10-01/2023 (Додаток №4), актом прийому-передавання реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №2), реєстром боржників до договору та витягом з реєстру боржників (номер запису 5551) (Додаток №3) підтверджується набуття ТОВ «Коллект центр» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 98 450 грн, з яких 5000 грн кредит, 93 450 грн проценти (а.с. 60, 61, 62-63, 64 ).
Здійснення плати за відступлення прав вимоги за цим договором проведено шляхом зарахування його сторонами зустрічних однорідних вимог, про що складено акт від 28 лютого 2023 року (а.с. 58). 
Із розрахунку заборгованості за договором від 21 січня 2020 року № 0682728387 вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту - 5000 грн, процентам - 46 592 грн (а.с.24-29).
Із розрахунку також вбачається, що ОСОБА_1 видавався кредит траншами: 22 січня 2020 року в розмірі 600 грн, 23 січня 2020 року - 2000 грн, 23 січня 2020 року - 2000 грн, 25 січня 2020 року - 2020 грн, 03 лютого 2020 року - 3000 грн, який ним було погашено. 
08 лютого 2020 року ОСОБА_1 знову було отримано 5000 грн кредиту, який ним не погашався і станом на 08 січня 2026 року його заборгованість становить 99 412,50 грн, з яких: 5000 грн кредиту, 93450 грн проценти за користування кредитними коштами на дату відступлення права вимоги, 962,5 грн проценти за користування кредитними коштами з 10 січня 2023 року по 20 січня 2023 року (а.с. 31).
У позовній заяві, посилаючись на принцип розумності, співмірності і пропорційності, товариство просило стягнути заборгованість за договором від 21 січня 2020 року № 0682728387 у розмірі 51 725 грн, з яких: 5000 грн кредит, 46 725 грн процентами за користування кредитними коштами на дату відступлення права вимоги (а.с. 4).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Щодо укладення кредитного договору 
Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 12 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, електронними доказами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, кредитний договір між сторонами укладено в електронній формі та підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо суми кредиту, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом та порядку їх нарахування. 
Із матеріалів справи вбачається, що ідентифікацію ОСОБА_1 на сайті товариства здійснено відповідно до вимог чинного законодавства із використанням його персональних даних, зокрема паспортних даних, реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера телефону. Вказані обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані.
Заперечуючи проти позову, сторона відповідача посилалася на відсутність належних доказів укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Проте такі доводи спростовуються наявними у справі доказами.
Щодо доказів видачі кредиту 
На виконання умов договору первісний кредитор не одноразово перерахував на картковий рахунок відповідача, погоджені транші, зокрема 08 лютого 2020 року шостий транш у розмірі 5000 грн (а.с. 12). Крім того, відповідно до розрахунку за кредитним договором відповідач здійснював погашення попередньо отриманих траншів.
Заперечення позичальника про те, що грошові кошти насправді не були одержані ним від кредитодавця відбувається в порядку обґрунтованого заперечення іншої сторони правочину.
Тягар доведення того, що грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця лежить на позичальнику, який за допомогою обґрунтованого заперечення (ексцепції) заперечує проти позову (див.: постанову Верховного Суду від 06 квітня 2026 року у справі № 368/1257/21).
Отже, наданими позивачем доказами у їх сукупності належним чином підтверджено факт видачі кредитних коштів і стороною відповідачі зазначене не спростовано.
Щодо відступлення права вимоги за кредитом 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
Факт переходу до позивача прав вимоги за вказаним кредитним договором до боржника ОСОБА_1 підтверджується відповідними договорами факторингу, складеними на їх виконання актами прийому-передачі Реєстрів боржників та Реєстрами боржників, платіжним дорученням про оплату за відступлення прав вимоги згідно договору.
Також за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Докази сплати заборгованості за кредитними договорами жодному із кредиторів у матеріалах справи відсутні.
Щодо клопотання про витребування доказів у банка-емітента картки відповідача 
Стороною позивача ставиться питання про витребування у банка-емітента інформації про належність відповідачу зазначеної в кредитному договорі платіжної картки. 
Колегія суддів вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки представником не надано доказів того, що сторона самостійно вживала заходи для отримання зазначених доказів. Крім того, сторона не була позбавлена можливості за наявності певних обставин звернутися із вказаним клопотанням в суді першої інстанції.
При цьому апеляційним судом враховано наявність в матеріалах справи повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07 вересня 2025 року №5115_25909142728 про успішне перерахування 08 лютого 2020 року коштів у сумі 5000 грн на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 , номер якої особисто зазначений відповідачем у заяві-анкеті на отримання кредиту (шостий транш) від 08 лютого 2020 року (а.с. 11). 
Щодо застосування позовної давності
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зазначено про те, що суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.
Справа, яка переглядається, була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді першої інстанції, йому направлялася копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка повернулися без вручення із відміткою «адресат відсутній» (а.с. 87), що в силу положень частини 8 статті 128 ЦПК України вважається належним врученням поштового відправлення. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття та розгляду такої заяви, подати яку сторона не була позбавлена можливості у суді першої інстанції.
Щодо нарахування відсотків за кредитним договором 
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Тому, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Із огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн, просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 46 725 грн. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів. Діючий ліміт (сума) кредиту 20 000 грн. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75 %.
Відповідно до п. 2.8 зазначеного договору позичальник має право на умовах, визначених у правилах, продовжити строк дії користування поточним кредитом (траншем). У той же час Правила надання грошових коштів у позику, у розділі 8 яких передбачено порядок зміни/продовження строку дії фінансового кредиту, не є складовою вказаного кредитного договору, оскільки відсутній підпис позичальника про його ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Таким чином, правові підстави для нарахування та стягнення відсотків після закінчення строку користування кредитом (траншем) відсутні. 
До стягнення підлягає заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 2625 грн (5000 грн х 1,75 % х 30 днів). 
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем заборгованості 
Таким чином, до стягнення необхідно визначити заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 0682728387 у розмірі 7625 грн, з яких: 5000 грн кредит, 2625 грн проценти за користування кредитними коштами. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги сторони позивача
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення в частині визначеної до стягнення суми та в частині розподілу між сторонами судових витрат - зміні. У зв`язку з викладеним позов підлягає частковому задоволенню, а стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 7625 грн.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Щодо стягнення (розподілу) судових витрат на професійну правничу допомогу
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат передбачено, що віднесено до їх складу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частинами 1-3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 3 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Отже подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» у суді першої інстанції, не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю справи й обсягом фактично виконаних робіт, оскільки надана правнича допомога фактично зводилася до підготовки та подання позовної заяви. За таких обставин заявлена до відшкодування сума 16 000 грн підлягає зменшенню до 3000 грн.
Із огляду на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 14,7 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 441 грн (3000 грн ? 14,7 %).
Щодо стягнення (розподілу) судового збору 
На виконання положень статті 141 ЦПК України підлягає зміні й розподіл визначеного судом першої інстанції судового збору, тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 391,4 грн (3028 грн х 0,8 х 14,7 %).
Також із позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 406,5 грн (3328 грн х 0,8 х 150% х 85,3 %). 
Керуючись 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тисячник Рузанни Робертівни задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2026 року змінити в частині розміру присудженої до стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу між сторонами судових витрат, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а резолютивну частину в такій редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2020 року № 0682728387 у розмірі 7625 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 391,4 грн судового збору та 441 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Коллект центр» на користь ОСОБА_1 3 406,5 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена «15» червня 2026 року.
Головуючий -  	Д.В. Сізов	

Судді: А.П. Сидоренко 

М.В. Щербаченко