Справа № 201/11698/25
Провадження № 2/201/1060/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
11 червня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Лучковської Я.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання іпотечного договору припиненим, припинення іпотечного обтяження, 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

Позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 3505 від 14 грудня 2001 року. Між позивачкою і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі – АКБСР «Укрсоцбанк») 27 березня 2008 року укладено договір кредиту № 07.1/82-8 на отримання 60 000 доларів США, зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій. Цього ж дня з метою забезпечення кредитного договору між позивачкою та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 56, предметом якого є вказана квартира.
05 березня 2013 року укладено договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 56, яким визначено повернення кредиту в розмірі 704789,63 грн. строком до 04 березня 2033 року
У зв`язку із наявною заборгованості по кредиту АТ «СЕНС БАНК» звернулось до суду м із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 13 вересня 2023 року в сумі 393 507,91 грн. основного боргу; заборгованості за відсотками 51 240,03 грн., всього – 444 747,94 грн. 
Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 сплатила частину боргу в сумі 50000 грн., що було враховано судом.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/3936/24 від 07.11.2024 позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суму заборгованість, яка станом на 13 вересня 2023 року становила 394 747, 94 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 сплатила залишок заборгованості в сумі 394 747,94 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Однак, судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно копій платіжних інструкцій, відповідачка у період з 20 листопада 2024 року по 12 травня 2025 року включно сплатила на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 404 689,16 грн.
Отже, заборгованість сплачена після винесення рішення судом першої інстанції, таким чином не можливо стверджувати, що на момент ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, не було спору. Тому відсутні були підстави для закриття провадження у справі.
ОСОБА_1 повністю сплатила суму боргу, яка була заявлена в позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором.
04 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Сенс Банк» із заявою про виключення з реєстру іпотек відомостей про накладення заборони відчуження на предмет іпотеки.
Листом від 07 липня 2025 року № 32269-33.4-б/б банк повідомив, що заява не підлягає задоволенню, оскільки наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості, рішення суду або його виконання не звільняє від виконання договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом. Станом на 07 липня 2025 року по кредитному договору обліковується прострочена заборгованість. 
Позивачка вважає таку відмову банку незаконною, оскільки внаслідок припинення основаного зобов`язання іпотека є припиненою. 

Предмет позову

визнати іпотеку за іпотечним договором № 56 від 27.03.2008, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. та зареєстрованим за № 887, такою, що припинена;

припинити обтяження майна та виключити з Державного реєстру іпотек запис № 6885072 відд 27.03.2028 про реєстрацію іпотеки нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , накладеного приватним нотаріусом Гупало К.В. на підставі договору іпотеки ; 56 від 27.03.2008;

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач АТ «СЕНС БАНК» правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, надав лише заяву про зменшення судових витрат на правничу допомогу. 

Рух справи

Ухвалою судді від 25.09.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 129 т.1).
Ухвалою судді від 30.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 135 т. 1).
Ухвалою суду від 10.03.2026 витребувану у відповідача виписку із банківському рахунку (а.с. 158 т. 1). 
Підготовче засідання закрито 15.01.2026 та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 151 т. 1).
Представник позивача – адвокатка Тернова І.В. надала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Представник відповідача – АТ «СЕНС БАНК» у судове засідання не з`явився. Про дату, місце і час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день її відправлення до електронного кабінету, або, якщо її надіслано після 17:00, – наступний робочий день. Справа розглянута за відсутності сторін.

2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 3505 від 14 грудня 2001 року, що підтверджується інформаційною довідкою № 440034918 від 19.08.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 48-50 т. 1).
27 березня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 07.1/82-8, за умовами якого позичальниці надано кредит у сумі 60 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 26.03.2023 (а.с. 51 – 104, 108 - 123 т. 1). 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня укладено іпотечний договір № 56, посвідчений приватним нотаріусом Гупало К.В., предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_1 , нотаріусом накладено заборону відчуження предмета іпотеки (реєстраційний номер обтяження: 6884825 від 27.03.2008) (а.с. 40 – 47).
05 березня 2013 року угодою № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 56 сторони змінили валюту зобов`язання (704 789,63 грн.) та продовжили кінцевий строк погашення до 04.03.2033.
Правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк» у порядку реорганізації став АТ «СЕНС БАНК», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
У зв`язку з простроченням кредитного зобов`язання АТ «СЕНС БАНК» 05 квітня 2024 року пред`явлено позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банком заявлено до стягнення загальну суму боргу в розмірі 444 747,94 грн., включаючи тіло кредиту та проценти станом на 13 вересня 2023 року.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропе5тровська від 07 листопада 2024 року у справі № 201/3936/24 позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 394 747,94 грн. 
Позивачка вказує, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у період з 20 листопада 2024 року по 12 травня 2025 року сплатила на користь банку 404 689,16 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2025 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2024року залишено без змін.
Як видно зі змісту рішення апеляційний суд вказував стосовно заяви відповідачки про закриття провадження по справі, що вона не підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з доданих до заяви копій платіжних інструкцій, відповідачка у період з 20.11.2024 року по 12.05.2025 року включно сплатила на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 07.1/82-8 від 27.03.2008 року 404689,16 грн. Але всі ці сплати заборгованості відбулись вже після винесення рішення судом першої інстанції, таким чином не можливо стверджувати, що на момент ухвалення рішення Жовтневого районним судом м. Дніпропетровська, тобто на 07 листопада 2024 року не було спору.
Отже, кредитне зобов`язання виконано позивачкою в повному обсязі.
04 липня 2025 року позивачка звернулась до АТ «СЕНС БАНК» із заявою про виключення з реєстру іпотек відомостей про обтяження та зняття заборони відчуження предмета іпотеки. 
Листом від 07.07.2025 № 32269-33.4-б/б банком відмовлено у задоволенні заяви через наявність простроченої заборгованості, її розмір не вказаний, повідомлено, що наявність рішення суду не звільняє її від сплати боргу (а.с. 27-28 т 1).
З наданих на вимогу суду розрахунку заборгованості та виписок з банківського рахунку по кредитному договору (а.с. 163 – 250 т.1, т.2, 1-149 т. 3) видно, що банком нараховані проценти за кредитним договором й після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/19 наголосив, що з пред`явленням вимоги про дострокове повернення кредиту змінюються строк та порядок виконання основного зобов`язання. Таким чином, пред`явивши у 2023 році позов у справі № 201/3936/24 про стягнення заборгованості в повному обсязі, банк вичерпав своє право вимоги за кредитним договором, і будь-яке подальше нарахування процентів або іншої заборгованості, що виходить за межі тієї вимоги, є безпідставним.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.
Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічне положення закріплено в п. 1 ч. 1 ст. 17 цього Закону: іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Таким чином, належне виконання основного зобов`язання (кредитного договору) є підставою для автоматичного припинення додаткового (акцесорного) зобов`язання за іпотечним договором. Припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 593 ЦК України не є обов`язковим, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.
Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.
Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 – 15, 20 ЦК України), слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.
Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14.
Під час застосування наведених вище норм права підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68–70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса.
Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки; звернення до суду з позовом про зобов`язання іпотекодержателя та нотаріуса вчинити дії з метою зняття заборони з нерухомого майна є неправильним способом захисту порушених прав власника майна.
Верховний Суд виходив з того, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
Проте у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.
Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинити інше речове право (іпотеку) (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18)
Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі № 201/3936/24 констатовано повне погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 07.1/82-8 від 27 березня 2008 року у загальній сумі 404 689,16 грн. шляхом здійснення платежів у період з 20 листопада 2024 року по 12 травня 2025 року. 

Судове рішення набрало законної сили і є обов`язковим відповідно до ст. 82 ЦПК України.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У таких охоронних правовідносинах права кредитора забезпечуються вже не договірними процентами, а положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.
АТ «СЕНС БАНК», пред`явивши у квітні 2024 року позов про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, втратив право вимоги за цим договором у повному обсязі. Пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту є безповоротною дією, що змінює строк виконання зобов`язання і відсікає можливість подальшого нарахування нових вимог поза межами пред`явленої позовної вимоги. Відтак, твердження банку у листі від 07.07.2025 про наявність «простроченої заборгованості» після повного погашення позивачкою суми, заявленої банком у тому позові, є юридично безпідставними та не можуть слугувати підставою для відмови у знятті обтяження.
Згідно із ч. 5 та ч. 6 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Наявність у Державному реєстрі іпотек запису № 6885072 від 27 березня 2008 року про обтяження квартири АДРЕСА_1 є перешкодою для здійснення позивачкою права розпоряджання власним майном, що порушує її суб`єктивне цивільне право, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст. 317, 319 ЦК України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитне зобов`язання за договором виконано позивачкою в повному обсязі, а іпотека за іпотечним договором є припиненою в силу закону з моменту погашення основного зобов`язання. 
Тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, та виключення відповідного запису з Державного реєстру іпотек.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, судовий збір у розмірі 1937,92 грн. (а.с. 126, 134 т. 1), сплачений позивачкою, підлягає стягненню з відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, то вони можуть бути стягнути шляхом ухвалення докового рішення у разі подання відповідної заяви та доказів їх понесення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про визнання іпотеки такою, що припинена, та припинення іпотечного обтяження – задовольнити.

Визнати іпотеку за іпотечним договором № 56 від 27.03.2008, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. та зареєстрованим за № 887, такою, що припинена.

Припинити обтяження нерухомого майна та виключити з Державного реєстру іпотек запис № 6885072 від 27 березня 2008 року про реєстрацію іпотеки нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , накладеного приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. на підставі іпотечного договору № 56 від 27 березня 2008 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 11 червня 2026 року.

Суддя          О.С. Наумова