06.10.2025     Справа № 469/590/24
2/469/137/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.
представника позивача адвоката Іващенко І.О. (в режимі відеоконференцзв"язку)
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Туровець О.В. (в режимі відеоконференцзв"язку)
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та припинення права власності,-
в с т а н о в и в :
Позивач Акціонерне Товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро», банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок за кадастровими номерами 4820983500:04:000:0025 та 4820983900:03:000:0134 від 31 жовтня 2023 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з одночасним припиненням права власності на земельні ділянки; визнати недійсним договір дарування нежитлових приміщень від 01 листопада 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; відновити становище, що існувало до порушення, шляхом повернення права власності на земельні ділянки та нежитлові приміщення за попереднім власником ОСОБА_2 .. 
Позов обґрунтовує тим, що 31 серпня 2021 року позивачем та Фермерським Господарством "Деметра" в особі голови ОСОБА_2 (далі відповідач-1) укладено кредитні договори: № 310821-КЛН/1 (далі кредитний договір 1) про надання кредиту на загальну суму 6900000,00 грн., № 310821-КЛН/2 (далі кредитний договір 2) про надання кредиту на загальну суму 1281000,00 грн., № 310821-КЛН/3 (далі кредитний договір 3) про надання кредиту на загальну суму 2900000,00 грн.
Крім цього, 20 січня 2023 року позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір № 310821-КЛН (далі кредитний договір 4) про надання кредиту на загальну суму 10000000,00 грн.
Згідно з пунктом 1.1 кредитних договорів, банк зобов`язується надати позичальнику кредит одним або кількома траншами, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином користуватися і повернути банку кредит та сплатити плату (проценти та комісії) за кредит у порядку та на умовах договорів; згідно з п.2.5.2 кредитних договорів 1-4 (з урахуванням змін та доповнень для кредитних договорів 1-3), позичальник зобов`язується повернути кредит/транш у терміни, встановлені графіком погашення/зниження загальної суми кредиту, що є додатком до договору, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення - 23 грудня 2022 року (включно), якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту/траншу, встановлений на підставі додаткової угоди сторін, або до іншого терміну відповідно до умов договорів. 
Відповідно до п.2.6 кредитних договорів 1-3 процентна ставка за користування кредитом/траншем у межах строку користування встановлюється фіксована в розмірі 13% річних; відповідно до п.2.6 кредитного договору 4 процента ставка встановлена у розмірі 25% річних; проценти нараховуються банком щомісяця в останній робочий день поточного місяця або у день повного погашення заборгованості за кредитом; проценти підлягають сплаті в період з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти; у випадку порушення/невиконання/часткового виконання/неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань банк має право встановити за користування кредитом процентну ставку, збільшену на 3%. 
Додатковими угодами № 200123 до кредитних договорів 1-3 від 31.08.2021 року кінцева дата повернення кредиту визначена 23 грудня 2023 року (включно).
На забезпечення виконання умов кредитних договорів 1-4 позивачем та відповідачем-1 31 серпня 2021 року укладено договори поруки № 310821-П/1 (далі договір поруки-1), № 310821-П/2 (далі договір поруки-2), № 310821-П/3 (далі договір поруки-3) та № 310821-П (далі договір поруки-4), відповідно до яких відповідач-1 взяв на себе зобов`язання з повернення суми кредиту за кредитними договорами 1-4 та сплати суми процентів, комісій, пені та інших штрафних санкцій. 
У п.1.4 договорів поруки 1-4 зазначено, що відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основних зобов`язань є солідарною; у разі порушення боржником будь-якого основного зобов`язання за основним договором або невиконання боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання основного договору недійсним, банк має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, а поручитель зобов`язується виконати їх за боржника.
З червня-липня 2022 року ФГ "Деметра" почало порушувати умови кредитних договорів 1-4 щодо погашення відсотків та кредиту, внаслідок чого було укладено додаткові угоди, відповідно до яких строк виконання грошових зобов`язань відтерміновано до 23 грудня 2023 року, але у вказаний строк ФГ свої зобов`язання з повернення коштів не виконало, у зв`язку із чим станом на 30 квітня 2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 13808014,33 грн., а саме:
- за кредитним договором 1 - у сумі 7314563,13 грн., у тому числі 6882986,30 грн. - залишок простроченого кредиту, 431576,83 грн. - залишок прострочених відсотків;
- за кредитним договором 2 - у сумі 16896,11 грн., у тому числі 16218,48 грн. - залишок простроченого кредиту, 677,63 грн. - залишок прострочених відсотків;
- за кредитним договором 3 - у сумі 3037160,30 грн., у тому числі залишок нарахованих строкових відсотків по ставці ФРП - 92640,45 грн., 2899165,76 грн. - залишок простроченого кредиту, 45354,09 грн. - залишок прострочених відсотків;
- за кредитним договором 4 - у сумі 3439394,79 грн., у тому числі числі залишок нарахованих строкових відсотків по ставці ФРП - 146961,76 грн., 3280972,09 грн. - залишок простроченого кредиту, 11460,94 грн. - залишок прострочених відсотків.
08 березня 2024 року позивач направив відповідачу-1 вимоги за № 17-2270, № 17-2271, № 17-2272 та № 17-2273 про негайне погашення заборгованості за кредитними договорами 1-4, але вимоги залишилися без виконання.
Крім цього, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30 січня 2024 року відкрито провадження у справі № 915/16/24 про банкрутство фермерського господарства «Деметра», визнано вимоги ТОВ «САБАЗИ» (код ЄДРПОУ 42801195) у загальному розмірі 812000,00 грн. вимогами четвертої черги, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 30 січня 2024 року та введено процедуру розпорядження майном боржника з 30 січня 2024 року на строк до 170 календарних днів; 01 лютого 2024 року на сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство, встановлено строк для подання кредиторами заяв з грошовими вимогами до боржника.
Загальний розмір невиконаних зобов`язань за кредитними договорами та договорами поруки станом на 30 січня 2024 року становить 13808014,33 грн.
Таким чином, ОСОБА_2 як голова ФГ «Деметра» достеменно знав про порушення умов кредитних договорів та відсутність можливості ФГ «Деметра» виконати свої зобов`язання у строки, встановлені у кредитних договорах 1-4 і, як наслідок, настання обов`язку з повернення кредитних коштів як боржником, так і поручителем, а також про невиконані зобов`язання ФГ «Деметра» перед третіми особами, з чого вбачається, що ОСОБА_2 завчасно спрогнозував для себе як для поручителя настання негативних наслідків у зв`язку з порушенням вимог кредитних договорів 1-4 та з метою невиконання договорів поруки № 1-4 здійснив відчуження майна з метою уникнення звернення стягнення на це майно, у тому числі і на виконання судового рішення.
У зв`язку з невиконанням умов кредитних договорів і договорів поруки, як і передбачав ОСОБА_2 , позивач 21 березня 2024 року звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами поруки у розмірі 13756286,11 грн. та судового збору у розмірі 206344,29 грн., суд відкрив провадження у справі.

На підставі договорів купівлі-продажу від 31 жовтня 2023 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. та зареєстрованих в реєстрі за №1434 (далі договір купівлі-продажу 1) та № 1435 (далі договір купівлі-продажу 2) ОСОБА_2 відчужив власні земельні ділянки, розташовані за адресою Миколаївська область, Миколаївський район, Коблівська сільська рада, за кадастровим номером 4820983500:03:000:0025 та кадастровим номером 4820983900:03:000:0134 ОСОБА_1 (далі відповідач-2), який працював керуючим у справах ФГ "Деметра"; 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування відчужив своїй дружині ОСОБА_3 (далі відповідач-3) власні нежитлові будівлі, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а тому майно, на яке може бути звернуте стягнення для виконання зобов`язань за договорами, у відповідача-1 відсутнє.
Зазначені правочини укладені між близьким родичем та знайомим.
Позивач вважає, що оспорювані правочини мають ознаки фраудаторного, оскільки спрямовані саме на уникнення звернення стягнення в майбутньому на майно потенціального боржника на шкоду кредитору, що призведе до ускладення виконання зобов`язань за договорами та рішенням суду, що є зловживання правом та порушує засади цивільного законодавства; крім того, вказані правочини мають ознаки фіктивності, оскільки їх реальною метою є не перехід права власності до набувачів, а унеможливлення в майбутньому звернення стягнення на нежитлові споруди та земельні ділянки. 
Позивач зазначав, що без заявлення вимог про відновлення становища, яке існувало до порушення права банку, ОСОБА_2 самостійно і автоматично не стане власником відчуженого майна, так як не буде зацікавлений здійснювати реєстраційні дії щодо внесення запису про право власності на майно, а позивач, відповідно, не зможе у рамках відкритого виконавчого провадження звернути стягнення на майно боржника. Відновлення становища, яке існувало до порушення, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із припиненням права власності за другим і третім відповідачами, які на підставі фраудаторних правочинів набули право власності на нерухоме майно, дасть можливість позивачу звернути стягнення на майно боржника - відповідача-1. 

23 квітня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
25 вересня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Іващенко І.О. заявлені вимоги підтримала. Надала суду додаткові пояснення у справі (заперечення на додаткові пояснення відповідачів) (т.2, а.с.175-180), у яких зазначала, що відповідачами не спростовано факт укладення оспорюваних договорів на шкоду кредитора (ознак фраудаторності), оскільки майно вибуло з власності поручителя, внаслідок чого кредитору створено умови, за яких неможливе звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення кредитної заборгованості за невиконання забов`язань ФГ, а поручитель перестав бути платоспроможним. Вважає, що позиція відповідачів стосовно того, що поручитель може позбутися свого майна і стати неплатоспроможним та не нести ніякої відповідальності перед кредитором, нівелює інститут поруки і вказує на недобросовісну поведінку поручителя як сторони договору. Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що вона здійснює підприємницьку діяльність і чоловік подарував їй приміщення, не відміняє факт вибуття майна із власності поручителя і неможливість прямого звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення боргу перед банком, що вказує на порушення прав кредитора саме внаслідок укладення оспорюваних правочинів, а відтак підтверджує незаконність дій поручителя при укладенні оспорюваних договорів, тим більше із пов`язаними особами. Зазначає, що рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1294/24 з ОСОБА_2 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 31 серпня 2021 року у сумі 13756286,22 грн., рішення набрало законної сили, перебуває на виконанні, заборгованість перед банком не погашена. 
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Туровець О.В. позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність передбачених ЦК України виключних обставин для визнання договорів недійсними, наявність інших способів захисту прав кредитора, зокрема, шляхом звернення стягнення на майно та непідтвердження недобросовісності використання коштів.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. 
Відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення (т.2, а.с.128-130), в яких зазначав, що він дійсно перебував у трудових відносинах з ФГ та був безпосередньо знайомий з ОСОБА_2 , однак жодних обмежень на відчуження земельних ділянок у будь-яких державних реєстрах не містилось; він не був обізнаний, що банком пред`являлись вимоги до ОСОБА_2 як до поручителя, до того як ОСОБА_1 придбав у нього спірні земельні ділянки, тому укладені договори є реальними, такими що відбулись, оплаченими, а ОСОБА_1 є належним власником придбаних та оплачених ним земельних ділянок. Посилається на те, що приписи чинного законодавства України не містять заборон щодо відчуження майна особам, які працюють на одному підприємстві, та/або є знайомими та/або мають спільні інтереси. Тому вважає вимоги банку неприйнятними, необґрунтованими, шахрайськими, та такими, що спрямовані на протиправне позбавлення відповідача належного йому майна. 
Відповідач ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення (т.2, а.с.134-136), у яких з позовними вимогами не погодився, посилаючись на те, що фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) регулюються тільки в певних сферах, зокрема, у банкрутстві, при неплатоспроможності банків, у виконавчому провадженні. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину, при цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або моменту укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Зазначає, що він, як безпосередній власник відчужуваного майна, не мав наміру та умислу вчиняти спірні правовідносини саме на шкоду банку. Предметом даного спору є саме договори, укладені ним та спрямовані на відчуження належного саме йому, як громадянину України, майна, тому досліджуватися в даному випадку має саме його начебто недобросовісність, як громадянина України. ФГ "Деметра" наразі перебуває у процедурі розпорядження майном в межах справи № 915/16/24 про банкрутство, тому до предмету дослідження в межах даної справи не входить дослідження обставин, що призвели до неплатоспроможності ФГ. На момент вчинення спірних правочинів банком не було пред`явлено до нього як до поручителя жодних вимог. У позові банк зазначає про таке пред`явлення, однак залишає поза увагою суду, що такі вимоги датовані та направлені на його адресу 08 березня 2024 року, тоді як спірні договори були укладені до цієї дати і на момент їх укладення до нього не було пред`явлено жодних вимог від банку щодо погашення заборгованості за кредитними договорами основного боржника ФГ "Деметра"; у нього взагалі була відсутня заборгованість перед позивачем; майно, яке було предметом спірних договорів, не перебувало в обтяженні та відносно нього не існувало жодних обмежень на розпорядження, у тому числі відчуження. Вважає необґрунтованими твердження банку щодо порушення ФГ своїх зобов`язань за кредитними договорам з червня-липня 2022 року, у зв`язку із чим були укладені додаткові угоди до вказаних договорів про відтермінування строку виконання грошових зобов`язань до 23 грудня 2023 року, оскільки, як вбачається з текстів угод, в них не міститься жодного посилання на наявну вже прострочену заборгованість ФГ і прийняте банком рішення щодо відтермінування оплати коштів за кредитними договорами. Твердження позивача про те, що підставою укладення додаткових угод до кредитних договорів ФГ стала саме наявність простроченої заборгованості, не підтверджене жодними доказами, а тому не може бути прийняте судом при розгляді справи. До того ж, наявність заборгованості іншої особи - основного боржника - за кредитними договорами не може вважатись підтвердженням простроченої заборгованості поручителя і, відповідно, підставою для застосування до укладених угод сумнівів щодо добросовісності та, власне, фраудаторності. 
Відповідач ОСОБА_3 надала суду письмові пояснення (т.2, а.с.134-136), у яких вважала позовні вимоги безпідставними, а укладений договір дарування реальним, оскільки на дату укладання договору до ОСОБА_2 не було висунуто банком жодних вимог та не існувало жодного рішення суду про стягнення з нього на користь банку заборгованості. ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність з вирощування зернових культур, їй потрібен був склад для зберігання вирощеної продукції. Знаючи про існування нежитлового об`єкту в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 та тривалий час ним не використовується, вона звернулася до нього з відповідною пропозицією. Вказаний нежитловий об`єкт частково зруйнований та потребує значних фінансових вливань для відновлення, фактично вона планує здійснити там реконструкцію та витратити значні кошти. Тому вважає дії банку шахрайськими, оскільки банк хоче забрати собі перебудований об`єкт у гарному стані та придатний до експлуатації. Фактично вона є власником даного об`єкта та використовує його у своїй господарській діяльності. З тексту позовної заяви вбачається, що банк висував вимоги про оплату ОСОБА_2 боргу ФГ "Деметра" за договорами поруки, однак вказані договри не були погоджені з нею як дружиною поручителя ані усно, ані в письмовій формі, тому такі договори підлягають визнанню недійсними, з приводу чого вона звернулася із позовом до суду за місцезнаходженням банку. Вважає, що факт оспорення договорів поруки унеможливлює подальший розгляд даної справи до вирішення по суті наявності або відсутності правових підстав банку для пред`явлення будь-яких вимог до ОСОБА_2 за вказаними договорами поруки, і відповідно, вимог щодо визнання недійсними оспорюваних банком правочинів. 

Зважаючи, що сторони повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності відповідачів.

У судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що 31 серпня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ФГ "Деметра", від імені якого діє Голова ОСОБА_2 (відповідач-1), укладено кредитний договір № 310821-КЛН/1 (кредитний договір-1) про надання кредиту одним або кількома траншами загальній сумі 3900000,00 грн. строком до 23 грудня 2022 року (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у межах строку користування в розмірі 13,0% річних (т.1, а.с.15-19).
Додатковою угодою № 200123 від 20 січня 2023 року до кредитного договору-1 встановлена кінцева дата погашення кредиту 23 грудня 2023 року (включно); процентна ставка за користування кредитом встановлюється фіксована в розмірі 25 % річних (т.1, а.с.23-24).
Відповідно до договору поруки № 310821-П/1 від 31 серпня 2021 року відповідач-1 є майновим поручителем за виконання боржником ФГ "Деметра" кредитних зобов`язань перед АТ "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором-1 від 31 серпня 2021 року та несе солідарну майнову відповідальність (т.1, а.с.25-27).
31 серпня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ФГ "Деметра", від імені якого діє Голова ОСОБА_2 (відповідач-1), укладено кредитний договір № 310821-КЛН/2 (кредитний договір-2) про надання кредиту одним або кількома траншами загальній сумі 1281000,00 грн. строком до 23 грудня 2022 року (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у межах строку користування в розмірі 13,0% річних (т.1, а.с.29-34).
Відповідно до договору поруки № 310821-П/2 від 31 серпня 2021 року відповідач-1 є майновим поручителем за виконання боржником ФГ "Деметра" кредитних зобов`язань перед АТ "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором-2 від 31 серпня 2021 року та несе солідарну майнову відповідальність (т.1, а.с.37-40).
Додатковою угодою № 200123 від 20 січня 2023 року до кредитного договору 2 встановлена кінцева дата погашення кредиту 23 грудня 2023 року (включно); процентна ставка за користування кредитом встановлюється фіксована в розмірі 25,00 грн. (т.1, а.с.237-238).
31 серпня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ФГ "Деметра", від імені якого діє Голова - відповідач-1, укладено кредитний договір № 310821-КЛН/3 (кредитний договір-3) про надання кредиту одним або кількома траншами загальній сумі 2900000,00 грн. строком до 23 грудня 2022 року (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у межах строку користування в розмірі 13,0% річних (т.1, а.с.41-46).
Додатковою угодою № 200123 від 20 січня 2023 року до кредитного договору-3 встановлена кінцева дата погашення кредиту 23 грудня 2023 року (включно); процентна ставка за користування кредитом встановлюється фіксована в розмірі 25 % річних (т.1, а.с.52-53).
Відповідно до договору поруки № 310821-П/3 від 31 серпня 2021 року відповідач-1 є майновим поручителем за виконання боржником ФГ "Деметра" кредитних зобов`язань перед АТ "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором-3 від 31 серпня 2021 року та несе солідарну майнову відповідальність (т.1, а.с.57-59).
20 січня 2023 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ФГ "Деметра", від імені якого діє Голова - відповідач-1, укладено кредитний договір № 200123-КЛН (кредитний договір-4) про надання кредиту одним або кількома траншами загальній сумі 10000000,00 грн. строком до 23 грудня 2023 року (включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у межах строку користування в розмірі 25,0% річних (т.1, а.с.61-66).
Відповідно до договору поруки № 200123-П від 20 січня 2023 року відповідач-1 є майновим поручителем за виконання боржником ФГ "Деметра" кредитних зобов`язань перед АТ "Банк Кредит Дніпро" за кредитним договором-4 від 20 січня 2023 року та несе солідарну майнову відповідальність (т.1, а.с.67-69).
Згідно з п.2.1 договорів поруки, банк має право у разі порушення боржником будь-якого основного зобов`язання за основним договором або невиконання боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання основного договору недійсним, звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань, а поручитель зобов`язується виконати їх за боржника у порядку та строки, зазначені у вказаній вимозі; поручитель вважається належним чином письмово повідомленим та таким, що отримав відповідні повідомлення та/або вимогу банку у випадках встановлених договором, у разі здійснення банком вручення поручителю письмового повідомлення/вимоги особисто або його представникові; направлення поручителю повідомлення/вимоги у вигляді SMS-повідомлень на номер мобільного телефону, вказаного в договорі; передачі письмового повідомлення/вимоги рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про отримання або доставкою кур`єрскою службою на адресу, зазначену в договорі, або на ту, адресу, яка буде повідомлена поручителем письмово; надіслання письмового повідомлення/вимоги на адресу електронної пошти, вказаної в договорі, та/або на ту адресу електронної пошти, які будуть повідомлені поручителем письмово; розміщення інформації на сайті банку; поручитель вважається повідомленим/таким, що отримав повідомлення/вимогу, навіть у тому випадку, коли письмове повідомлення/вимога, надіслане на його останню відому адресу (яка зазначена в договорі та/або письмово повідомлена поручителем) не було йому доставлено (вручено) незалежно від причин (п.9.1 договорів поруки).
Свої договірні зобов`язання банк виконав у повному обсязі, надавши ФГ "Деметра" обумовлені суми кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку ФГ "Деметра" за період з 31.08.2021 року по 30.01.2024 року за кредитним договором-1 та меморіальним ордером №27477 від 31.08.2021 року (т.1, а.с.78-85, 151); меморіальним ордером №27478 від 31.08.2021 року та випискою по особовому рахунку ФГ "Деметра" за період з 31.08.2021 року по 30.01.2024 року за кредитним договором-2 (т.1, а.с.91, 92-108); меморіальним ордером №41113 від 31.08.2021 року та випискою по особовому рахунку ФГ "Деметра" за період з 31.08.2021 року по 30.01.2024 року за кредитним договором-3 (т.1, а.с.109, 110-124); випискою по особовому рахунку ФГ "Деметра" за період з 20.01.2023 року по 30.01.2024 року за кредитним договором-4 (т.1, а.с.125-150).
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, який узгоджується з виписками по особовому рахунку, станом на 30 січня 2024 року заборгованість ФГ "Деметра" за кредитним договором-1 складає 7314563,13 грн., у тому числі 6882986,30 грн. - залишок простроченого кредиту, 431576,83 грн. - залишок прострочених відсотків (т.1, а.с.70-71); за кредитним договором-2 - у сумі 16896,11 грн., у тому числі 16218,48 грн. - залишок простроченого кредиту, 677,63 грн. - залишок прострочених відсотків (т.1, а.с.72-73); за кредитним договором-3 - у сумі 3037160,30 грн., у тому числі 92640,45 грн. - залишок нарахованих строкових відсотків по ставці ФРП, 2899165,76 грн. - залишок простроченого кредиту, 45354,09 грн. - залишок прострочених відсотків (т.1, а.с.74-75); за кредитним договором-4 - у сумі 3439394,79 грн., у тому числі 146961,76 грн. - залишок нарахованих строкових відсотків по ставці ФРП, 3280972,09 грн. - залишок простроченого кредиту, 11460,94 грн. - залишок прострочених відсотків (т.1, а.с.76-77).
Загальний розмір невиконаних зобов`язань за кредитними договорами станом на 30 січня 2024 року становить 13808014,33 грн.
Відповідно до умов договорів поруки позивачем 08.03.2024 року за №№ 17-2270, 17-2271, 17-2272, 17-2273 направлено на адресу відповідача-1 письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитними договорами 1-4 та договорами поруки 1-4 (т.1, а.с.153-155), які направлені на адресу проживання відповідача-1 рекомендованим листом з описом вкладення (т.1, а.с.156).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22 грудня 2023 року у справі № 915/1664/23 за позовом ТОВ САБАЗИ до ФГ "Деметра" про стягнення заборгованості позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ФГ "Деметра" заборгованість за договором № 02/01/2023 про надання юридичних послуг від 02.01.2023 року у розмірі 800000,00 грн. (т.1, а.с.157-159).
01 квітня 2024 року ухвалою Господарського суду Одеської області відкрито провадження у справі № 916/1294/24 за позовом АТ "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_4 , третя особа ФГ "Деметра", про стягнення 13756286,11 грн. (т.1, а.с.169-170); 02 липня 2024 року судом задоволено позовні вимоги у повному обсязі; апеляційна скарга ОСОБА_2 на вказане рішення ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2024 року повернута скаржнику, тому рішення суду від 02 липня 2024 року набрало законної сили.
08 жовтня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Баталіним С.С. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області у справі № 916/1294/24 про стягнення з ОСОБА_2 
30 січня 2024 року Господарським судом Миколаївської області відкрито провадження у справі № 915/16/24 про банкрутство ФГ "Деметра", визнано вимоги ТОВ САБАЗИ вимогами четвертої черги; внесено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 30.01.2024 року (т.1, а.с.171-174); ухвалою від 08 березня 2024 року прийнято до розгляду заяву АТ "Банк Кредит Дніпро" з грошовими вимогами до боржника (т.1, а.с.175-176).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 1447 від 01 листопада 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М., належить на праві власності нежитлова будівля, корівник та скважина загальною площею 1091,35 кв.м. та складається з: літ."А" - корівник, №3 - комора, №2 - насосна, №1 - скважина, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала на підставі свідоцтва про право власності б/н від 20 березня 2006 року ОСОБА_2 (т.1, а.с.204-206).
За нотаріально посвідченим договором від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельну ділянку площею 12,43 га кадастровий номер 4820983900:03:000:0134, місце розташування Миколаївська область, миколаївський район, тг Коблівська (колишня назва - Березанський район, Рибаківська сільська рада), яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 867288, виданого відділом Держкомзему у Березанському районі 16 листопада 2011 року; договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1434 (т.1, а.с.209-210).
За нотаріально посвідченим договором від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельну ділянку площею 8,21 га кадастровий номер 4820983500:04:000:0025, місце розташування Миколаївська область, Миколаївський район, тг Коблівська (колишня назва - Березанський район, Новофедорівська сільська рада), яка належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк П.М. 01 грудня 2021 року, реєстр № 805; договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1435 (т.1, а.с.211-212).
За договором дарування від 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 нежитлову будівлю, корівник та скважину під номером 57, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 1091,35 кв.м. та складається з: літ."А" - корівник, № 3 - комора, № 2 - насосна, №1 - скважина; договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1447 (т.1, а.с.213).
Про наявність іншого майна, достатнього для задоволення вимог кредитора, відповідачі не повідомили.
Відповідно до декларації про доходи та майно боржника-фізичної особи, станом на 11 жовтня 2024 року доходи боржника ОСОБА_2 , який є засновником, кінцевим бенефіціаром та головою ФГ «Деметра», за 2024 рік відсутні, нерухоме майно та транспортні засоби, інше майно та кошти відсутні.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина друга статті 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. 
Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина перша статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
У частині третій та четвертій статті 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. 
Відовідно до стаття 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).
Згідно зі ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина друга статті 719 ЦК України). 
У статті 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
На підставі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;
наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);
враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».
Велика Палата також зазначила, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).
У справі, що розглядається, позивачем надано достатні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 як керівник, засновник та кінцевий бенефіціар ФГ «Деметра», а також як поручитель ФГ «Деметра» за кредитними договорами 1-4, укладеними з позивачем, був обізнаним як з фактом укладення вказаних кредитних договорів та договорів поруки і їх умовами, так і з існуванням заборгованості ФГ «Деметра» за кредитними договорами в розмірі 13756286,11 грн., та в силу цього не міг не усвідомлювати наслідки невиконання ФГ «Деметра» своїх зобов`язань за цими кредитними договорами, зокрема, у вигляді пред`явлення до нього вимоги банком як до поручителя за кредитними договорами та, відповідно, виникнення у нього обов`язку, передбаченого статтею 554 ЦК України, щодо відповідальності перед кредитором як солідарного боржника.
Суд зважає на те, що надані суду докази свідчать про те, що відчуження майна відповідачем ОСОБА_2 здійснене на користь дружини та працівника очолюваного ним фермерського господарства (що відповідачами не заперечується), тобто близьких осіб, які в силу цього та з врахуванням досить значного розміру позики не могли не бути обізнаними з необхідністю її погашення, за короткий проміжок часу (два місяці) до настання кінцевої дати повернення кредитних коштів, після чого у ОСОБА_2 не залишилось будь-якого майна та доходів, які б дозволяли виконати зобов`язання за договорами поруки (т.2, а.с.182-185).
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості ФГ «Деметра» за кредитними договорами та виписками по особових рахунках боржника, отримання відповідачем-1 оплати за договорами купівлі-продажу земельних ділянок не вплинуло на погашення заборгованості, так як таке погашення відбулось у незначних обсягах, неспівмірних з ціною договорів купівлі-продажу (т.1, а.с.70-151).
За такого суд погоджується з посиланнями позивача на те, що укладені правочини є фіктивними, оскільки їх реальною метою є не перехід права власності до набувачів, а унеможливлення в майбутньому звернення стягнення на нежитлові споруди та земельні ділянки. Тому саме по собі фактичне набуття набувачами права власності, а також сплата відповідачем ОСОБА_1 вартості придбаного майна, з врахуванням встановленої судом дійсної мети правочинів, не спростовує висновків суду про фіктивність цих договорів.

Крім того, невиконання ФГ «Деметра» своїх зобов`язань перед кредиторами потягло за собою ряд судових справ.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 20 липня 2024 року у справі № 916/1294/24, яке набрало законної сили, задоволено у повному обсязі позов АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до ОСОБА_2 , третя особа ФГ «ДЕМЕТРА», про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 310821-КЛН/1, № 310821-КЛН/2, № 310821-КЛН/3 та № 310821-КЛН в сумі 13756286,22 грн. 
Зазначене рішення на час розгляду справи не виконане, наказ Господарського суду Одеської області у справі № 916/1294/24 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості перед банком перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Баталіна С.С. (виконавче провадження № НОМЕР_4).
30 січня 2024 року Господарським судом Миколаївської області відкрито провадження у справі про банкрутство ФГ «ДЕМЕТРА» (справа № 915/16/24) за заявою ТОВ «САБАЗИ» у зв`язку з неспроможністю боржника задовольнити кредиторські вимоги ТОВ «САБАЗИ» у сумі 812000,00 грн., які є безспірними та підтверджені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22 грудня 2023 року у справі № 915/1664/23.
Як вбачається зі змісту зазначеного рішення від 22 грудня 2023 року у справі № 915/1664/23, позовну заяву подано до суду 25 жовтня 2023 року; відповідач позовні вимоги визнав, посилаючись на відсутність коштів для погашення заборгованості.
Отже, є підстави вважати, що на момент укладення оскаржуваних правочинів відповідач ОСОБА_2 як керівник ФГ «ДЕМЕТРА» був обізнаний з існуванням заборгованості фермерського господарства як перед позивачем, так і перед іншими кредиторами, та відсутністю коштів для її погашення.
Оскільки оспорювані договори купівлі-продажу та договір дарування, укладені між відповідачами, спрямовані на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення з відповідача-1 заборгованості за договорами поруки в розмірі 13756286,11 грн., вони мають бути визнані недійсними. 
Суд установив, що відповідач-1, відчужуючи за договорами купівлі-продажу відповідачу-2 та за договором дарування відповідачу-3 належну йому на праві власності земельні ділянки та нерухоме майно - нежитлові будівлі, був достовірно обізнаний про існуючу заборгованість за договорами позики перед позивачем, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики.
Той факт, що на час укладення договору купівлі-продажу між відповідачами (31 жовтня 2023 року) та договору дарування (01 листопада 2023 року) ще не було ухвалено рішення суду про стягнення боргу не впливає на висновки суду з викладених вище підстав.
Отже, відповідачі як сторони договорів купівлі-продажу від 31 жовтня 2023 року та договору дарування від 01 листопада 2023 року «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (зазначені договори) використовувався учасниками для унеможливлення звернення у подальшому стягнення на майно, належне відповідачу-1, і зумовив для позивача настання таких негативних наслідків; суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на земельні ділянки та повернення права власності на нежитлові будівлі відповідачу-1) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2023 року та договору даруванняа від 01 листопада 2023 року та відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом повернення права власності відповідача-1 ОСОБА_2 на земельні ділянки та нерухоме майно - нежитлові будівлі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з ОСОБА_2 - 4844,80 грн., з ОСОБА_1 - 4037,34 грн., з ОСОБА_3 - 2018,66 грн.. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
у х в а л и в: 
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 4820983500:04:000:0025 від 31 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1434, та припинити право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 4820983500:03:000:0134 від 31 жовтня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1435, та припинити право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.
Визнати недійсним договір дарування від 01 листопада 2023 року, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1447, та припинити право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - нежитлові будівлі під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 1091,35 кв.м., та складається з: літ. "А" - корівник, № 3 - комора, № 2 - насосна, № 1 - скважина.
Відновити становище, що існувало до порушення, шляхом повернення права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами 4820983500:04:000:0025 і 4820983500:03:000:0134 та нерухоме майно - нежитлові будівлі під номером 57, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1091,35 кв.м., та складається з: літ. "А" - корівник, № 3 - комора, № 2 - насосна, № 1 - скважина.
Стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" сплачений судовий збір, а саме: з ОСОБА_2 - у сумі 4844.80 грн., зі ОСОБА_1 - у сумі 4037,34 грн., з ОСОБА_3 - у сумі 2018,66 грн.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: