ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 2-5091/10 (4-с/638/51/25)
провадження № 22-ц/818/2078/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
скаржник – ОСОБА_1 
особа дії якої оскаржуються - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
стягувач – Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року у складі судді Смирнова В.А.,-
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просив просив скасувати арешт, накладений на усе майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 34993485, згідно постанови від 01.11.2012.
В обґрунтування заяви зазначив, що у провадженні Шевченківського ВДВС перебуває ВП № 34993485 із примусового виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-5091/10 від 16.02.2012 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 387690,00 грн. Згідно інформації ДРРПНМ від 17.02.2025 відносно ОСОБА_1 зареєстровано обтяження на підставі постанови від 01.11.2012 державного виконавця Мирної Т.В. Дзержинського ВДВС ХМУЮ. Проте, під час ознайомлення представника боржника Івашкевич А.В. із матеріалами ВП № 34993485 було встановлено, що у ВДВС відсутня постанова про накладення арешту на все майно боржника, прийняте державним виконавцем Мирною Т.В. Таким чином, обтяження усього майна, належного боржнику було накладено державним виконавцем без винесення обов?язкової постанови про арешт майна, що є порушенням ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Юридична особа АТ" УКРСОЦБАНК", код ЄДРПОУ 00039019, яка є стягувачем у цьому виконавчому провадженні станом на 26.03.2025 має стан юридичної особи - Припинено. Припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно п.3 ч.1 ст. 39 Закону. До теперішнього часу рішення про закінчення виконавчого провадження не прийнято, чим порушено права боржника. У зв?язку із ліквідацією АКБ «Укрсоцбанк» та відсутності його правонабувачів реально виконати судове рішення на даний час не можливо, а тому, необхідності у продовженні дії арешту не має. Представник боржника звертався із клопотанням про скасування арешту із майна боржника до Шевченківського ВДВС міста Харкова 04.04.2025, але відповіді до теперішнього часу не отримав, а обтяження у вигляді арешт усього майна боржника продовжує знаходитись у ДРРПНМ. Щодо строку на звернення вказав, що боржник не отримувала постанову державного виконавця про арешт її майна у ВП № 34993485, а тому не могла оскаржити її раніше. Про арешт майна скаржнику стало відомо 17.02.2025 із Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, Витяг із якого було сформовано приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С. 24.02.2025 ОСОБА_3 укладено договір із адвокатом для отримання професійної правничої допомоги. 04.04.2025 представник отримав доступ до матеріалів ВП 34993485 і подав клопотання про скасування арешту державному виконавцю, але аргументованої відповіді до теперішнього часу не отримував. Таким чином, представник боржника оскаржує не тільки постанову про арешт майна від 01.11.2012, але й протиправну бездіяльність державного виконавця, який не розглянув клопотання в інтересах боржника про скасування арешту. Дана бездіяльність продовжує тривати і на дату подачі скарги до суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що виконавче провадження №34993485 відкрите на підставі  виконавчого документа № 2-5091/10, виданого 16.02.2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 819/3-28/8-058 від 05.03.2008 року у сумі 387690,15 грн, в рамках якого 01.11.2012 накладено арешт на все майно, що належить боржника ОСОБА_1 в межах суми боргу 387690,15 грн. Крім того матеріли справи не містять відомостей про повне виконання зобов`язання, а отже відсутні підстави для зняття арешту з майна.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 з посиланням на порушення судом норм процесуального права просив скасувати ухвалу та задовольнити скаргу. 
Скаргу обґрунтовано тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Оскільки під час ознайомлення із матеріалами ВП № 34993485 було встановлено, що у ВДВС відсутня постанова про накладення арешту і все майно боржника, прийнята державним виконавцем Мирною Т.В. Таким чином, у порушенням ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем накладено арешт на все майно, належне боржнику без винесення обов`язкової постанови про арешт майна. Лише в ході оскарження дій державного виконавця, що стосуються накладення арешту на все майно боржника без ухвалення відповідної постанови встановлено, що державний виконавець надала відповідну постанову про арешт майна боржника від 01.11.2012 та додала до матеріалів виконавчого провадження вказану постанову в Автоматизованій системі виконавчих проваджень 13.11.2025. Зазначене доводить допущені державним виконавцем порушення вимог закону та є підставою для скасування арештів. Проте в  оскаржуваній ухвалі не надано оцінку протиправним діям виконавця і проігноровано факт відсутності такої постанови в матеріалах. Більше того, судом не встановлювався факт чи наявна така постанова в матеріалах виконавчого провадження однак взято до уваги лише саму по собі постанову, надану державним виконавцем. Крім того, безпідставне збереження арешту на все майно боржника ОСОБА_1 з 2012 року є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому поведінка державного виконавця щодо не зняття такого арешту не може вважатись розумною. Крім цього в рамках виконавчого провадження № 34993485 стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк. Водночас, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань наявний запис про припинення юридичної особи ПАТ «Укрсоцбанк» в результаті реорганізації, дата запису: 03.12.2019. В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває справа за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2-5091/10 за позовом Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі про відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі № 2-5091/10, однак останнє зупинено, у зв`язку із ініціюванням розгляду справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-5091/10 за позовом Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, закінченої ухваленням судового рішення по справі. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника. ПАТ «Укрсоцбанк» реорганізовано шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому перейменовано на AT “СЕНС БАНК”. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц дійшов висновку про те, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий. Таким чином, оскільки внаслідок приєднання правонаступником може бути одна особа, то такою особою в даному випадку є AT “СЕНС БАНК”, яке не заявляло вимогу про зміну стягувача правонаступником до 2022 року. Відтак, припинення юридичної особи стягувана зумовлює відсутність сторони виконавчого провадження та є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який діє на даний час. Відповідно до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення” Закону України "Про виконавче провадження" до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або визначені особи. Відповідно до інформації, розміщеної на сторінці офіційного Інтернет- представництва Національного банку, власниками істотної участі в Банку станом на 21 квітня 2022 року є: ABH Ukraine Limited (місцезнаходження юридичної особи: Кіпр, м. Нікосія); ABH Holdings S.A. (місцезнаходження юридичної особи: Люксембург, м. Люксембург); ОСОБА-З (громадянин Російської Федерації); ОСОБА_4 (громадянин Ізраїлю та Російської Федерації); ОСОБА_5 (громадянин Російської Федерації та Латвії). Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є також остаточними ключовими учасниками в структурі власності Банку станом на 21 квітня 2022 року, які мають частку більше 10 % в статутному капіталі Банку. Що свідчить про застосування норми, яка забороняє замінити стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за яких є юридичні особи, хоча і створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, проте кінцевими бенефіціарними власниками яких є громадяни Російської Федерації. Вищевказане висловлено у постанові Верховного Суду по справі № 743/1596/15-ц від 05.01.2024 року. Таким чином AT “СЕНС БАНК” - є єдиним можливим правонаступником, який на той час не мав права заявити про своє правонаступництво у виконавчому провадженні, у державного виконавця та суду не було підстав вважати, що у виконавчому провадженні допускається правонаступництво, оскільки законом заборонено правонаступництво юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є громадяни Російської Федерації. Проте державний виконавець не вжив жодних необхідних заходів: не закрив виконавче провадження та не зняв накладений арешт, що призвело до порушення прав боржника. Зазначене свідчить про помилковість висновків суду про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця. 
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується даними зворотного повідомлення про виклик у судове засідання та даними довідки про доставку повістки до через підсистему Електронний суд ( т.3 а.с. 19 – 20, 17). 
Скаржник про причини своєї неявки суду не повідомила. ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю участі у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні № 12026221170000743 від 19.03.2026 ». 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки надане адвокатом Прядко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 клопотання не містить доказів його безпосередньої участі у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні № 12026221170000743 від 19.03.2026, судова колегія вважає повідомлені адвокатом причини неявки неповажними та не вбачає підстав для задоволенння його клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2010 у справі № 2-5091/10 позов Акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 819/3-28/8-058 від 05.03.2008 року у сумі 387690,15 гривень, за договором відновлювальної кредитної лінії № 819/6-28/8-059 від 05.03.2008 року у сумі 37794,71 гривень, судовий збір в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 гривень.
Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Мирною Т.В. від 31.10.2012 відкрито виконавче провадження № 34993485 на підставі виконавчого документа № 2-5091/10, виданого 16.02.2012, яким стягнуто ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 819/3-28/8-058 від 05.03.2008 року у сумі 387690,15 гривень. Боржник: ОСОБА_1 , стягував: ПАТ «Укрсоцбанк».
Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ Мирною Т.В. від 01.11.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у рамках виконавчого провадження № 34993485 для забезпечення реального виконання вищевказаного рішення суду, накладено арешт на все майно, що належить боржника ОСОБА_1 в межах суми боргу 387690,15 гривень. Заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що наявне обтяження у виді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13191726, зареєстровано: 01.11.2012 10:00:20 за № 13191726 реєстратором: Харківська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 34993485, 01.11.2012, Дзержинський ВДВС ХМУЮ державний виконавець Мирна Т.В., об`єкт майна: невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми боргу 387690,15 грн., власник ОСОБА_1 , обтяжував: Дзержинський ВДВС ХМУЮ.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань статус ПАТ «Укрсоцбанк» - припинено.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.12.2024 ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-5091/10 за позовом Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, закінченої ухваленням судового рішення по справі. Передано канцелярії Дзержинського районного суду м. Харкова копію цієї ухвали для виконання вимог п.п. 15.2 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України та реєстрації цивільної справи про відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі № 2-5091/10 за позовом Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зупининено провадження у цивільній справі № 2-5091/10 за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2-5091/10 за позовом Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі про відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі № 2-5091/10.
04.04.2025 Прядко О.О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області представника боржника з клопотанням про скасування арешту майна боржника, накладений постановою Дзержинского ВДВС ХМУЮ від 01.11.2012 у виконавчому провадженні ВП № 34993485 державним виконавцем Мирною Т.В. та внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна.
Станом на 18.11.2025 матеріали скарги не містять відомостей про розгляд клопотання про скасування арешту майна державним виконавцем (зокрема надання відповіді тощо), у свою чергу державний виконавець Мирна Т.В. у своїх запереченнях нічого не зазначила з цього приводу і відповідно не надала будь-яких доказів щодо розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого представником боржника Івашкевич А.В. – О. Прядко, тобто не надала доказів виконання п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».
Згідно із частиною першою статті 32 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частин 1-4 статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Аналогічні положення містяться і у статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Так, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 4, 5 ст. 59 Закон № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. В усіх всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду від07липня 2021року усправі №2-356/12,від 03листопада 2021року усправі №161/14034/20,від 22грудня 2021року усправі №645/6694/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц, від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц, викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Встановивши, що виконавче провадження №34993485 відкрите на підставі на підставі виконавчого документа № 2-5091/10, виданого 16.02.2012, яким стягнуто ОСОБА_1 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 819/3-28/8-058 від 05.03.2008 року у сумі 387690,15 гривень, в рамках якого 01.11.2012 накладено арешт на все майно, що належить боржника ОСОБА_1 в межах суми боргу 387690,15 гривень не  завершене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду не спростовують. 
Судова колегія також відхиляє доводи скаржника з приводу відсутності підстав для збереженя арешту у межах виконавче провадження №34993485  , у зв`язку із припиненням юридичної особи – сягувача, оскільки виконання його обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні допускають правонаступництво. 
Сам по собі факт не залучення правонаступника, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є підставою для його закінчення. 
Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді          Н.П. Пилипчук

Ю.М.Мальований