ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Львів		Справа № 140/3354/25 пров. № А/857/42576/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Боршовського Т.І., 
суддів Гінди О.М.,
Заверухи О.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства «Етнокар» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 140/3354/25 за адміністративним позовом приватного підприємства «Етнокар» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
суддя в 1-й інстанції – Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення – 30 вересня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено.

ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог.
Приватне підприємство «Етнокар» (далі також – ПП «Етнокар», позивач) звернулося до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Волинської митниці (далі також – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення № UA205000202479 від 07.10.2024 на суму 81 735,72 грн; № UA205000202480 від 07.10.2024 на суму 65 700,99 грн та № UA205000202481 від 07.10.2024 на загальну суму – 104 618,87 грн.

ІІ. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов залишено без розгляду. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, за умови попереднього використання досудового порядку вирішення спору, становить один місяць, початок перебігу якого розпочинається за днем закінчення процедури адміністративного оскарження. Рішення Держмитслужби України про результати розгляду скарги від 26.12.2024 №1/10-06/13/8837 вручене позивачу 30.12.2024, проте ПП «Етнокар» звернулося до суду з даним позовом лише 31.03.2025, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду. Крім того, жодних об`єктивних причин, підтверджених доказами, за яких позивач не міг звернутися до суду в місячний строк, встановлений пунктом 56.19 статті 56 ПК України, ПП «Етнокар» не наведено.
ІІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Стверджує, що судом першої інстанції під час визначення процесуальних строків звернення до суду з цим позовом помилково застосовані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 1640/2885/18 (провадження № К/9901/20715/19) та постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 300/2318/21 (провадження № К/9901/43263/21), оскільки на момент відкриття провадження у справі, що стосується спірних правовідносин, діяла правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 та від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, де зазначено, що строк давності у 1095 днів застосовується до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) – стосовно права платника податків на оскарження до суду податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що норма п. 56.18 ст. 56 ПК України, яка встановлює спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до ст. 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу в рамках адміністративного оскарження. Так, вимоги ч. 4 ст. 122 КАС України (в редакції, чинній станом на 07.04.2025) передбачали, що строк звернення позивача до адміністративного суду складає три місяці, який обчислюється з дня вручення ПП «Етнокар» рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Зазначені пояснення були вказані позивачем у позовній заяві та обґрунтовували звернення до суду в рамках строку, визначеного ч. 4 ст. 122 КАС України, і були враховані судом першої інстанції при відкритті провадження у справі № 140/3354/25. Крім того, апелянт зазначає про допущення судом першої інстанції процесуальних порушень, які полягали у неналежному повідомленні про залишення позову без руху.
З урахуванням наведеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ІV. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, надав належну юридичну оцінку доказам сторін у справі, повно з`ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому дійшов правильного висновку про залишення позову ПП «Етнокар» без розгляду. Доводи апеляційної скарги, на його переконання, є безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
V. Обставини справи, встановлені судами.
Предметом оскарження у даній справі є податкові повідомлення-рішення Волинської митниці від 07.10.2024 № UA205000202479, № UA205000202480 від 07.10.2024 та № UA205000202481 від 07.10.2024.
Позивачем подано до Державної митної служби України скаргу на спірні рішення, за результатами розгляду якої Держмитслужбою України прийнято рішення від 26.12.2024 №1/10-06/13/8837. Вказаним рішенням скаргу ПП «Етнокар» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 07.10.2024 № UA205000202479, від 07.10.2024 № UA205000202480 від 07.10.2024 та № UA205000202481 - без змін.
Рішення Держмитслужби України про результати розгляду скарги від 26.12.2024 №1/10-06/13/8837 направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено позивачу 30.12.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 
31.03.2025 ПП «Етнокар» звернулося до суду із позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення № UA205000202479 від 07.10.2024 на суму 81 735,72 грн; № UA205000202480 від 07.10.2024 на суму 65 700,99 грн та № UA205000202481 від 07.10.2024 на загальну суму – 104 618,87 грн.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Надалі суд першої інстанції після відкриття провадження у справі виявив, що позивач звернувся з цим позовом із пропуском місячного строку звернення до суду, без подання заяви про поновлення вказаного строку, чим недотримався вимог частини шостої статті 161 КАС України.
Відтак, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 позовну заяву ПП «Етнокар» залишено без руху відповідно до частини тринадцятої статті 171 КАС України. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
Копію ухвали суду від 19.09.2024 надіслано позивачу на його електронну адресу, зазначену у позовній заяві, та доставлено до електронного кабінету 23.09.2025.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 позов ПП «Етнокар» залишено без розгляду, оскільки позивачем станом на 30.09.2025 не усунуто недоліки позовної заяви.

VI. Релевантні джерела права та акти їхнього застосування.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Частина друга статті 122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
При цьому якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта цієї статті).
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Зокрема, частиною третьою цієї статті визначено, що в разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
У сфері оподаткування права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
За пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
VII. Позиція суду апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки ПП «Етнокар» звернулося до суду з даним позовом лише 31.03.2025, тобто з пропуском місячного строку. Суд зазначив, що такий строк звернення до суду обчислюється саме з наступного дня після отримання позивачем рішення за результатами процедури адміністративного оскарження, тобто з 31.12.2024. Місячний строк на звернення до суду закінчився 30.01.2025.
Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції правильним, виходячи з таких міркувань.
Для правильно вирішення спірних правовідносин має значення, яка саме норма - загальна (частина четверта статті 122 КАС України) чи спеціальна (пункт 56.19 статті 56 ПК України) підлягає застосуванню у цій справі при визначенні строків звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень після процедури адміністративного оскарження таких податкових повідомлень-рішень.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 уже сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Справа № 500/2486/19 є подібною до справи, що розглядається, і за предметом спору, і за суб`єктним складом, і за правовою природою правовідносин. 
Вказаний правовий висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, є усталеним в судовій практиці щодо застосування вказаних вище норма права. До прикладу, Верховний Суд у постанові від 10 травня 2024 року у справі № 520/1810/23 констатував, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, за умови попереднього використання досудового порядку вирішення, становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
В подальшому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 липня 2025 року в справі № 500/2276/24 закріпила вказаний висновок, вказавши таке:
«[…] Велика Палата вважає, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).».
Отже, колегія суддів апеляційного суду, з огляду на вказану усталену практику Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, висновує, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, за умови попереднього використання досудового порядку, становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.
В спірному випадку, що й не заперечується сторонами: предметом оскарження є податкові повідомлення-рішення Волинської митниці від 07.10.2024 № UA205000202479, № UA205000202480 від 07.10.2024 та № UA205000202481 від 07.10.2024, якими донараховані позивачу грошові зобов`язання за платежами: «мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності», «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання», «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України»; вказані податкові повідомлення-рішення були предметом адміністративного оскарження, за результатами якого прийнято рішення від 26.12.2024 № 1/10-06/13/8837; вказане рішення від 26.12.2025 вручене позивачу 30.12.2025; цей позов подано до суду – 31.03.2026. 
Отже, судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду з цим позовом.
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції помилково не враховано позицію Великої Палати, викладену у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 та від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, то суд апеляційної інстанції їх відхиляє з огляду на таке.
У постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 (провадження № 11-282апп24) Велика Палата Верховного Суду також зазначила:
« […] 26. Великій Палаті необхідно роз`яснити свої висновки, викладені у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 та від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, зокрема, що строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, поширюється на право платника податків оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56). Крім того, в цих постановах Велика Палата зазначила, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до статті 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Саме ці висновки стали підставою для направлення справи на розгляд Великої Палати.
У межах розгляду справи № 140/1770/19 суди встановили законність вимоги фізичної особи - підприємця до Державної податкової служби про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на свою користь заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі, який підтверджено судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Ключовим питанням у цій справі був безпосередньо строк реалізації позивачем права з відшкодування податку на додану вартість та спосіб (порядок і строк) його судового захисту за правового регулювання та обставин, що склалися, а саме строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України та статтею 102 ПК України.
У свою чергу предметом розгляду справи № 320/12137/20 була правомірність вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Державної податкової служби про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на свою користь: пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості; збитків; інфляційних витрат; 3 відсотків річних; моральної шкоди.
Головним питанням у межах розгляду цієї справи стало дотримання позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 102 ПК України.
Велика Палата за результатом розгляду справи № 140/1770/19 дійшла, зокрема, таких висновків:
« 98. ПК України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою.
99. Строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, поширюється, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5); право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56).
100. При цьому положення пункту 102.5 статті 102 ПК України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом.
101. У справі, що розглядається, відсутні підстави для врахування й положень норми пункту 56.18 статті 56 ПК України, оскільки остання, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до статті 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.
…>
103. Ураховуючи наведене, стаття 102 ПК України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України, якою встановлений загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду».
Наведені висновки зазначеної постанови в подальшому були підтримані Великою Палатою у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20.
Разом із цим у межах розгляду вказаних справ перед Великою Палатою не ставилося питання і не надавалася правова оцінка щодо застосування норм пунктів 56.18 та 56.19 статті 56 ПК України в контексті процесуальних строків звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, тому Велика Палата не формулювала нових правових висновків, що строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, є процесуальним строком звернення до суду для реалізації платником податків права оскаржити в суді зазначені рішення.
Таким чином, висновок Великої Палати, викладений у пункті 99 постанови від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, не змінює та не протирічить судовій практиці щодо строків оскарження податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання після процедури адміністративного оскарження, сформованої у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19.
Оскільки строк давності не є процесуальним строком, а отже, не визначає строк звернення до суду із позовом, тому не містять протиріч із усталеною судовою практикою щодо строку звернення до суду і наведені у зазначених постановах висновки про те, що право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56) може бути реалізовано протягом строку давності у 1095 днів, встановленого статтею 102 ПК України.».
Таким чином, колегія суддів констатує, що судова практика щодо строку звернення до суду в подібних до цієї справи правовідносинах є усталеною і тривалий час незмінною, тому у позивача не повинно було виникнути двозначного розуміння положень чинного законодавства щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про оскарження податкових повідомлень-рішень після процедури адміністративного оскарження цих повідомлень-рішень.
Що ж стосується тверджень ПП «Етнокар» про неналежне вручення копії ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху, то колегія суддів виходить з такого.
Згідно з довідкою про доставку електронного листа, що міститься в матеріалах справи, копія ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху від 19.09.2025 по справі № 140/3354/25 доставлена до електронного кабінету позивача 23.09.2025 о 14:20 годині. 
Згідно із частиною першою статті 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) 
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу (частина п`ята статті 18 КАС України).
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (абзац 1 частини шостої статті 18 КАС України).
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі (частина сьома статті 18 КАС України).
Відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу України з процедур банкрутства, законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та інших нормативно-правових актів було розроблено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (далі - Положення), яке визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).
Так, згідно із підпунктом 5.6 пункту 5 Положення користувач ЄСІТС (користувач) - це особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.
Згідно із пунктом 8 підрозділу 1 Підсистема «Електронний кабінет» розділу ІII «Порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС» Положення підсистема «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС, Електронний кабінет) - підсистема ЄСІТС, захищений вебсервіс, що має офіційну адресу в інтернеті (id.court.gov.ua), який забезпечує процедуру реєстрації користувачів в ЄСІТС, а також подальшу автентифікацію таких осіб з метою їх доступу до підсистем (модулів) ЄСІТС у межах наданих прав.
Доступ користувачів до підсистем (модулів) ЄСІТС, окрім Електронного кабінету, також може забезпечуватися за допомогою сервісу обміну даними між відповідними підсистемами (модулями) ЄСІТС та іншими інформаційними системами.
Пунктом 9 цього ж підрозділу Положення передбачено, що процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Користувачі зобов`язані вносити повну та актуальну інформацію в Електронний кабінет в обсязі, визначеному функціональними можливостями ЄСІТС, невідкладно після створення, отримання або зміни такої інформації.
Пунктом 17 цього ж підрозділу Положення визначено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Згідно із пунктом 24 підрозділу 2 «Підсистема «Електронний суд» розділу ІII «Порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС» Положення підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що функціонування «Електронного кабінету» та надсилання до нього документів в електронній формі у справах, в яких особи, що беруть в них участь, пройшли процедуру реєстрації в ЄСІТС, пов`язується саме з проходженням такими особами процедури реєстрації Електронного кабінету з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
При цьому, колегія суддів зазначає, що пунктом 42 підрозділу 2 «Підсистема «Електронний суд» розділу ІII «Порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС» Положення визначено, що засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі.
В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.
Таким чином, довідка про доставку до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд» копії ухвали про залишення позовної заяви без руху від 19.09.2025 є достовірним доказом вручення позивачу 23.09.2025 зазначеної ухвали суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що довідка про доставку електронного документа не є тим документом, який повинен відображатися в електронному кабінеті учасника справи. Така довідка формується відповідальним працівником суду задля приєднання до матеріалів справи доказів вручення учасникам справи процесуальних документів суду.
На користь цього свідчить частина шоста статті 251 КАС України, якою визначено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, в залежності від способу направлення судового рішення - у паперовому чи в електронному вигляді до матеріалів справи долучаються розписка про вручення, або поштове повідомлення, або повідомлення про доставлення (довідка).
Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відтак, перебіг строку на усунення позивачем недоліків розпочався за правилами частини першої статті 120 КАС України наступного дня - 24 вересня 2025 року, і сплинув 29 вересня 2025 року (перший після неділі робочий день).
Разом з тим, позивачем у строк, встановлений судом першої інстанції, не виконано вимог ухвали суду від 19.09.2025, а саме: не подано заяви про усунення недоліків.
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, та за правильного застосування норми процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на те, що апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
За правилами статті 139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Етнокар» залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 140/3354/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. І. Боршовський 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 25.05.26