ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/16081/25  Номер провадження 22-ц/814/2833/26, 22-ц/2834/26	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Жупинського Миколи Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 березня 2026 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
ТОВ «Новий Колектор» звернулось до Шевченківського районного суду м. Полтави з повозом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В якому прохали: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (код за ЄДРПОУ: 431702980, адреса: 01133, м. Київ, Печерський район, вулиця Алмазова Генерала, буд.13, оф.601) заборгованість за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 в розмірі 17 800,00 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок); судові витрати покласти на відповідача
В обґрунтуванні позову зазначало, що ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звертається до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.01.2019- 100000136 від 01.01.2019, зважаючи на наступне. Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023. Так, відповідно до п. 5.1 зазначеного договору факторингу фактор має право набувати право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому клієнтом, згідно цього договору. Відповідно до п.п.2.3, 2.4, 2.5 договору факторингу за цим договором клієнт відступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторові, внаслідок чого клієнт передає, а фактор одержує право вимагати від Боржника належного виконання вcix зобов`язань за кредитним договором. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, право яких вiдступаеться факторові за цим договором, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання вимоги боржником. Сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі переліку. Після підписання акту приймання-передачі переліку до фактора переходять вci права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі i на умовах, що існують на момент укладення цього договору. 
На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.01.2019- 100000136 від 01.01.2019 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 . Позивачем 13.09.2023 на фінансовий номер телефону відповідача ОСОБА_1 , а саме + 380956056849, було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023. 
Між ТОВ "Споживчий Центр", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ОСОБА_1 01.01.2019 укладено кредитний договір № 01.01.2019-100000136 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується додатково довідкою субконто (виписка) на наступних умовах: строк, на який надається кредит 14 календарних днів з дати отримання; період користування кредитом - сума кредиту 10 000,00 грн. та проценти 2 800,00 грн. сплачуються до 14.01.2019 включно; процентна ставка - фіксована незмінювана процентна ставка у розмірі 28% в процентному значенні. 
В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 23.10.2025 утворилась заборгованість у розмірі 17 800,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10 000,00 грн. та за відсотками - 2 800,00 грн., а також штраф у розмірі 5 000,00 грн. (який нараховано відповідно до п.5.4 кредитного договору № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019, чим порушуються права та інтереси позивача. Повідомляється, що у відповідності п. 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. У довідці субконто не відображено нарахування штрафу, проте дане нарахування підтверджується довідкою про заборгованість та здійснено у відповідності до умов договору. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 березня 2026 року позов ТОВ «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» суму заборгованості за кредитним договором №01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 в розмірі 17800 (сімнадцять тисяч вісімсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40 (сорок) копійок.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2026 року заяву представника ТОВ « Новий Колектор» про ухвалення додаткового рішення у справі № 554/16081/25 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
З вказаним рішенням суду не погодились представник ОСОБА_1 – адвокат Жупинський М.А. та подав апеляційну, в якій прохає скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 20 березня 2026 року та додаткове рішення суду від 06 квітня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю " Новий Колектор " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 року в розмірі 17 800,00 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Новий Колектор» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 3 633,60 грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот ) грн. 00 коп. в суді першої інстанції та витрати на оплату правової допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот ) грн. 00 коп
Зокрема вказує, що матеріали позовної заяви не містять завіреної належним чином копії кредитного договору №01.01.2019-100000136 від 01.01.20219 року, що підтверджує факт неукладеності кредитного договору між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр». Додані до позовної заяви пропозиція про укладення кредитного договору (Оферта) та заявка про прийняття відповідачем пропозиції ТОВ «Споживчий Центр» про укладення кредитного договору є нічим іншим, як намірами укласти кредитний договір на запропонованих умовах, однак вони не є кредитним договором та не можуть його замінити.
Крім того, зазначає, що жодних доказів про перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» грошових коштів на рахунок Відповідача та їх суму матеріали справи не містять. Акцентує увагу суду, що у зв`язку не наданням позивачем доказів надання грошових коштів відповідачу у позику, враховуючи відсутність доказів укладання відповідачем з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору, враховуючи незаконність нарахування під час воєнного стану штрафу за кредитним договором 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 року, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Крім того, вказує, що під час дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця ( позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення.
Також вказує, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи.
Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.01.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір №01.01.2019-100000136 відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у сумі 10 000 гривень.
Строк, на який надається кредит - 14 календарних днів.
Період користування кредитом та відсотки сплачується до 14 січня 2019 року.
Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі визначений кредитним договором.
Відповідно до відповіді з АТ КБ «ПРИВАКТБАНК» від 19.01.2026 №20.1.0.0.0/7-260119/88453-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Згідно виписки за договором №б/н за період 01.01.2019-01.01.2019 на картку відповідача  ОСОБА_1 був здійснений переказ в сумі 10 000 грн.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку, що є рахунком для погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, а також рахунку для обліку заборгованості. Відповідач не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом.
Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр №1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 13.09.2023 на фінансовий номер телефону відповідача  ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_3 , було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу № 130923-9 від 13 вересня 2023 року. 
Згідно умов кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника. Даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.
Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти у сумі 10 000 грн, однак свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів належним чином не виконав. Факт надання кредиту підтверджується матеріалами справи, а право вимоги за договором у подальшому перейшло до позивача на підставі договору факторингу.
Встановивши наявність простроченої заборгованості та відсутність доказів її погашення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Проте, колегія судді не може повністю погодитись із таким висновком районного суду з огляду на наступне
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч . 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №01.01.2019-100000136 відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у сумі 10 000 гривень. Строк кредитування - 14 календарних днів. Період користування кредитом та відсотки сплачується до 14 січня 2019 року.
Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі визначений кредитним договором.
Відповідно до відповіді з АТ КБ «ПРИВАКТБАНК» від 19.01.2026 №20.1.0.0.0/7-260119/88453-БТ на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Згідно виписки за договором №б/н за період 01.01.2019-01.01.2019 на картку відповідача ОСОБА_1 був здійснений переказ в сумі 10 000 грн.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку, що є рахунком для погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, а також рахунку для обліку заборгованості. Відповідач не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом.
В подальшому між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 130923-9 від 13.09.2023. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр №1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 13.09.2023 на фінансовий номер телефону відповідача ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_3 , було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу № 130923-9 від 13 вересня 2023 року. 
Суд першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом та процентами у розмірі 12800 грн. правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого в цій частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Разом з тим, стягуючи з відповідача 5000 грн. штрафу районний суд не звернув уваги на те, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Встановивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». 
За таких підстав у задоволенні вимог щодо нарахування відповідачу штрафу у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 01.01.2019-100000136 від 01.01.2019 слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 6000 грн. слід зазначити наступне.
Так, згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.
За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач при розгляді вказаної цивільної справи, поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн, що стверджується наступними доказами: договір про надання правничої допомоги № 97/24 НК від 02.07.2024, платіжна інструкція № 3720477882 від 05.11.2025, звіт від 06.11.2025 про виконану роботу згідно додаткової угоди № 19 до договору № 07/24 НК про надання правничої допомоги від 02 липня 2024 року.
Установивши, що заявлений до стягнення розмір правничих витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції становить 6 000,00 грн., колегія суддів дійшла висновку, що такий розмір стягнення не є співмірним зі складністю справи, та обсягом наданих адвокатом правничих послуг. Зокрема, в контекст того, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.
Отже, з огляду на рівень складності справи, часткове задоволення позову та реальність правничих витрат, слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. 
Також відповідачем понесені витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4500 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги актом прийняття-передачі виконаних робіт до договору № 02-04-26.
Разом з тим заявлений до стягнення розмір правничих витрат, понесених відповідачем в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4500 грн. 
З огляду на рівень складності справи, часткове задоволення позову та реальність правничих витрат, слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 

Оскільки позов задоволено на 71,91% згідно зі статтею 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Кредитор» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1741,95 грн. за подачу позову.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено на 28,09% слід стягнути з ТОВ «Новий Кредитор на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги 1020,68 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Жупинського Миколи Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 березня 2026 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2026 року – змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором №01.01.2019-100000136 від 01.01.2019,  яка підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» з 17800 грн . до 12800 грн, а суму витрат на правничу допомогу з 6000 грн. до 3000 грн.
В іншій частині рішення та додаткове рішення районного суду - залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмір 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 червня 2026 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна