ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року 
м. Чернівці
справа № 
провадження 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,
за участю секретаря судового засідання Скулеби А.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 , 
треті особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації , Служба у справах дітей та сім`ї Зазимської сільської ради Броварського району Київської області,
апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року та додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2026 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.
Просила суд розірвати договір, укладений між нею та відповідачем про визначення місця проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні від 25 червня 2024 року та усунути перешкоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми та визначити наступний спосіб її участі у вихованні дітей:
- під час зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - повний період тривалості зимніх канікул, з можливістю виїзду дітей за межі території України;
- під час весняних канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - повний період тривалості весняних канікул, з можливістю виїзду дітей за межі території України;
- під час літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - 1 (один) календарний місяць з можливістю виїзду дітей за межі території України;
- кожні другі вихідні (через два тижні) - з п`ятниці 18:00 до неділі 18:00 з можливістю перебування дітей у матері, без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб;
- у день народження матері - спільне святкування або перебування з матір`ю протягом дня без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб;
- у день народження дітей спільне святкування або перебування з матір`ю протягом дня;
- необмежене спілкування матері з дітьми різними засобами зв`язку.
В обґрунтовання позову зазначає, що у них з відповідачем є спільні малолітні діти, а саме, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року.
Посилається на те, що 25 червня 2024 року між нею та відповідачем укладено договір про визначення місця проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., зареєстрований в реєстрі за №6746.
Зазначає, що за умовами укладеного між ними договору діти проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . У разі зміни місця проживання дитини, батько зобов`язується повідомити матір у зручний для себе спосіб, із зазначенням точного місця проживання дитини, не пізніше одного місяця, з моменту зміни місця проживання. 
Вказує на те, що, починаючи з грудня 2024 року відповідач не виконує умови договору, що стосуються її права на вільне відвідування та спілкування з дітьми. Крім того, їй стало відомо, що відповідач змінив місце проживання, натомість всупереч п. 1 договору, не повідомив її про це.
Посилається на те, що відповідач чинить перешкоди їй у спілкування з дітьми. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано договір про визначення місця проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні укладений 25червня 2024 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 6746
Встановлено спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визначення наступного порядку спілкування:
- під час зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - половину періоду тривалості зимніх канікул;
- під час весняних канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - половину періоду тривалості весняних канікул;
- під час літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - 1 (один) календарний місяць;
- кожні другі вихідні (через два тижні) - з п`ятниці 18:00 до неділі 18:00 з можливістю перебування дітей у матері, без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб;
- у день народження матері - спільне святкування або перебування з матір`ю протягом дня;
- у день народження дітей навідувати їх з можливістю привітання з днем народження та за бажанням дітей, бути присутньою на святкуванні з приводу дня народження;
- необмежене спілкування матері з дітьми різними засобами зв`язку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1937,92 гривень.
Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що батько дітей змінив місце проживання дітей та протягом місяця не довів до відома матері адресу місця проживання дітей, що є невиконанням ним умов укладеного між сторонами договору щодо повідомлення позивача про точне місце знаходження дітей, яке вона як матір має право знати, а тому суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині розірвання договору між батьками про визначення місця проживання, утримання та участь у їх вихованні.
Також суд зазначив у своєму рішенні, що саме по собі доведення до відома позивача факту переїзду дітей з Києва в с. Зазим`є, без зазначення точної адреси проживання дітей та без зміни місця їх реєстрації, не свідчить про виконання умов укладеного між сторонами договору. Зміна місця проживання включає зміну як постійного, так і тимчасового місця проживання, тому відповідно до пункту 1 договору відповідач був зобов`язаний протягом місця повідомити матір, вказавши точне місця проживання дітей.
При цьому доводи відповідача та його представника про те, що останнім повідомлено позивачку про зміну місця проживання дітей також спростовуються і інформацією Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка у своєму висновку, який вони надали до суду, вказала, що батько, ОСОБА_2 , не виконує умови укладеного договору, змінив місце проживання з дітьми, створює перешкоди матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, як передчасна, заявлена на майбутнє, а суд покликаний захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу.
Просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року у справі № 715/3164/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним п. 5 договору про визначення місця проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні, укладений 25 червня 2024 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 6746.
Встановити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визначення наступного порядку спілкування:
- під час зимових канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей, без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - половину періоду тривалості зимових канікул;
- під час весняних канікул, у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей, без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - половину періоду тривалості весняних канікул;
- під час літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дітей, без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб - 1 (один) календарний місяць; 
- кожні другі вихідні (через два тижні) - з суботи 10:00 до неділі 16:00, без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб у умісті Києві з доставленням дітей до місця проживання в селі Зазим`я Броварського району Київської області;
- кожні вівторок та четвер після закінчення занять у навчальних закладах з 17:00 до 21:00 год., без присутності батька, а також інших осіб, визначених батьком чи заінтересованих осіб у умісті Києві з доставленням дітей до місця проживання в. селі Зазим`я Броварського району Київської області;
- у день народження матері - спільне святкування або перебування з матір`ю протягом дня;
- у день народження дітей навідувати їх з можливістю привітання з днем народження та за бажанням дітей, бути присутньою на святкуванні з приводу дня народження;
- необмежене спілкування матері з дітьми різними засобами зв`язку.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Скасувати додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2026 року у справі № 715/3164/25 та ухвалити нове додаткове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Суд прийшов до помилкового висновку про неповідомлення точної адреси проживання дітей, без будь яких належних та допустимих доказів, що є грубим порушенням.
Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів порушення відповідачем умов договору. Окрім порядку побачень матері з дітьми, оскаржуваний договір містить норми, які регулюють місце проживання дітей, порядок їх забезпечення та інше. А приймаючи рішення про розірвання всього договору, суд першої інстанції фактично вчинив надмірне втручання у вже усталені правовідносини між сторонами, які підтримуються сторонами.
Суд мав можливість обмежитися визнання недійсним лише норми договору, яка регулює порядок побачень з дітьми та самому його встановити, а натомість розірвав договір, який, окрім норми про побачення з дітьми, влаштовував сторони і ними ж виконувався.
Щодо доказів Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у своєму висновку, який вони надали до суду, зазначивши, що батько, ОСОБА_2 , не виконує умови укладеного договору, змінив місце проживання з дітьми, створює перешкоди матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей, то такий доказ є неналежним та недопустимим. Вказаний документ не є висновком в розумінні положення про комісію з питань захисту прав дитини.
Також апелянт посилається на те, що позивачкою було помилково залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві, оскільки останній було відомо, що діти проживають в с. Зазимя Броварського району Київської області.
Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції не звернув увагу, що 30 грудня 2025 року почався п`ятиденний строк для подачі відповідної заяви. 03 січня 2026 року був останній день строку для подання заяви, але враховуючи, що цей день є вихідним, останнім днем подачі заяви є перший робочий день – 05 січня 2026 року. Сама ж заява про ухвалення додаткового рішення подана лише 06 січня 2026 року, тобто із пропущенням строку. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
17 серпня 2019 року сторони уклали шлюб в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який був розірваний, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року по справі №755/11546/24.
25 червня 2024 року між позивачем та відповідачем укладено договір між батьками про визначення місця проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №6746.
Відповідно до п. 1 договору, батьки досягли згоди і підписанням цього договору засвідчили своє волевиявлення щодо проживання їх малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . У разі зміни місця проживання дитини, батько зобов`язується повідомляти матір у зручний для себе спосіб із зазначенням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.
Відповідно до п. 5 договору, батько гарантує матері, а також бабусям та дідусям дітей право вільно відвідувати і спілкуватися з дітьми за попереднім погодженням з батьком, яке надається у зручній для нього формі.
Із змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 30 квітня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 рекомендовано не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти увагу та турботу дітям, займатися їх розвитком. 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Щодо розірвання договору
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно з частиною першою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Судом встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди про місце проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні, на підставі якої 25 червня 2024 року вони уклали договір про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 ..
За умовами укладеного договору відповідач був зобов`язаний, у разі зміни місця проживання дітей, повідомляти матір, у зручний для себе спосіб, із зазначенням точного місця проживання дітей, не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. 
Оскільки в цьому випадку йдеться про порушення умов договору, то до таких правовідносин підлягають застосуванню положення, що містяться у Книзі п`ятій ЦК України (Зобов`язальне право).
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.
Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Встановивши, що батько дітей змінив місце проживання їх та протягом місяця не довів до відома матері адресу місця проживання дітей, що є невиконанням ним умов укладеного між сторонами договору щодо повідомлення позивача про точне місце знаходження дітей, яке вона як матір має право знати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору. Саме по собі доведення до відома позивача факту переїзду з Києва в с. Зазимє, без зазначення точної адреси проживання дітей та без зміни місця їх реєстрації, не свідчить про виконання умов укладеного між сторонами договору. Зміна місця проживання включає зміну як постійного, так і тимчасового місця проживання, тому відповідно до пункту 1 договору відповідач був зобов`язаний протягом місяця повідомити матір, вказавши точне місце проживання дітей.
Оцінюючи допущені відповідачем порушення умов укладеного договору, на предмет істотності, колегія суддів вважає, що такі порушення є істотними, адже мати була позбавлена можливості бути проінформованою про місце перебування своїх дітей. 
Відповідно до частини першої статті 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини друга, третя статті 157 СК України).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).
Умови договору про визначення місця проживання дітей сторін мають важливе значення для забезпечення прав матері, яка не проживає разом з дітьми, на спілкування, участь у вихованні та захист дітей. Невиконання відповідачем умов договору призвело до позбавлення позивача можливості деякий час піклуватися про своїх дітей та права бути поінформованим про місце перебування дітей, що є істотним порушенням договору другою стороною.
Згідно з практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (рішення у справі «Ельшольц проти Німеччини»).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
Водночас саме по собі розірвання оспорюваного договору про визначення місця проживання дітей не впливає та не порушує права та інтереси дітей, оскільки в силу закону діти продовжують проживати з одним із батьків (у цій справі саме з батьком) доти, доки інше не буде визначено в установленому законом порядку.
Доводи апелянта про те, що останнім повідомлено позивача про зміну місця проживання дітей спростовується інформацією Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка в своєму висновку, який вони надали до суду , вказавши, що батько ОСОБА_2 не виконує умови укладеного договору, змінив місце проживання з дітьми, створює перешкоди матері ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дітей. 
Щодо визначення способів участі матері у спілкуванні та вихованні дітей
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі – Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»).
Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі – Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III).
У абзацах першому, другому статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає окремо.
У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III).
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати всю сукупність обставин конкретної справи.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24) та інших.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
Надаючи правову оцінку визначеним позивачем у позовній заяві способам участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів виходить із наступного.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 80 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції способом участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми за встановленим графіком та вважає, що суд першої інстанції врахував найкращі інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків та вважає правильним висновок суду першої інстанції про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень матері з малолітніми дітьми, оскільки право матері на спілкування з дітьми є її незаперечним правом, а спілкування дітей з матір`ю відповідає їх інтересам, оскільки судом іншого не встановлено.
При цьому, суд виходив того, що під час зимових та весняних канікул, відповідач також має право проводити з дітьми час, а тому визначив половину періоду тривалості таких канікул. 
Суд, визначаючи позивачу можливість перебування дітей у позивача кожні другі вихідні (через два тижні) - з п`ятниці 18:00 год. до неділі 18:00 год. Також правильно виходив із того, що вона як матір, яка має рівні права із батьком на спілкування з дітьми.
Визначаючи порядок та спосіб участі позивачки у вихованні дітей суд зробив правильний висновок, що у визначені дні та години спілкування матері з дітьми має відбуватися без присутності батька, що не порушує прав та інтересів дітей. 
Обставин, які вказували б на те, що дітям буде шкодити спілкування з матір`ю.
і спільний відпочинок з нею, без присутності батька, не встановлено.
Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи 1) якнайкращі інтереси дітей; 2) принцип рівності прав батьків у вихованні дітей; 3) конкретні обставини цієї справи, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 30 квітня 2026 року, психологічний висновок Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг вважає, що доцільним є встановлення вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 із дітьми засобами телефонного зв`язку, в тому числі відеозв`язку, які доступні для користування дітям, з урахуванням розпорядку дня дітей та їх зайнятості (навчання в закладах освіти, відвідування гуртків секцій тощо), стану здоров`я та бажання дітей щодо часу спілкування, незалежно від місцезнаходження дітей.
Отже, з вищенаведених підстав, слід змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, відповідно до змісту цієї постанови.
Доводи апелянта про необхідність подання у справах даної категорії довідки про проходження психіатричного огляду за формою №100-2/0 є безпідставними, оскільки необхідність проходження попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів затверджено Порядком проведення попередніх, періодичних та позачергових психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин у справах даної категорії не передбачено. Крім того, будь-яких сумнівів щодо психічного стану здоров`я позивача, під час розгляду справи, у судах не виникало. 
Твердження апелянта щодо відсутності доказів створення дітям належних умов для перебування у м. Чернівці спростовується актом обстеження житлово-побутових умов із змісту якого вбачається, що для дітей створені всі умови для проживання, виховання та розвитку (а.с.112). 
Щодо ухвалення додаткового рішення
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язане його початок. Згідно із ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Останній день для подання заяви про ухвалення додаткового рішення суду у справі № 715/3164/25 припадав на 03 січня 2026 року. Разом з тим, згідно календарних даних вказаний день є вихідним. 05 січня 2026 року є перший після 03 січня 2026 року робочим днем та кінцевим терміном для подання вказаної заяви. Як вбачається із картки руху документа - заяви про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення судових витрат, дата надсилання вказаної заяви до Глибоцького районного суду Чернівецької області – 05 січня 2026 року о 11 годині 27 хвилин. Дата доставки до суду – 05 січня 2026 року о 11 годині 28 хвилин. Дата реєстрації в суді – 06 січня 2026 року о 10 годині 54 хвилин, що спростовує доводи апелянта про пропуск позивачем строку на подання заяви для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За приписами п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції частково ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід змінити його мотивувальну частину, відповідно до змісту цієї постанови.
Також слід змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, в частині визначення способу участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом необмеженого спілкування матері з дітьми різними засобами зв`язку.
Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні з малолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 в телефонному режимі, в тому числі засобами відеов`язку, які доступні для користування дітям, з урахуванням розпорядку дня дітей та їх зайнятості (навчання в закладах освіти відвідування гуртків секцій тощо), стану здоров`я та бажання дітей щодо часу спілкування, незалежно від місцезнаходження дітей.
В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2026 року слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Змінити мотивувальну частину рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року, відповідно до змісту цієї постанови.
Змінити резолютивну частину рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року, в частині визначення способу участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом необмеженого спілкування матері з дітьми різними засобами зв`язку.
Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вільного щоденного безперешкодного спілкування ОСОБА_1 в телефонному режимі, в тому числі засобами відеов`язку, які доступні для користування дітям, з урахуванням розпорядку дня дітей та їх зайнятості (навчання в закладах освіти, відвідування гуртків секцій тощо), стану здоров`я та бажання дітей щодо часу спілкування, незалежно від місцезнаходження дітей.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена – 03 червня 2026 року.
Головуючий       М.І. Кулянда 
Судді:         О.О. Одинак 
Н.К. Височанська