КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/11839/2026
справа №375/369/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.,
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Смик М.М.,
у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

встановив:

1. Короткий виклад обставин справи.
В лютому 2026 року до суду звернулась ОСОБА_1 із заявою видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 . 
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Відмовивши у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд вказав, що така подана з порушенням правил підсудності відповідно до пункту 9 частини 1 статті 165 ЦПК України.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права.
Вказує, що суд помилково керувався положенням статті 27 ЦПК України, ототожнюючи «загальні правила підсудності» із загальною територіальною підсудністю, закріпленою вказаною статтею. 
Зазначає, що звернулась до Рокитнянського районного суду Київської області за місцем своєї реєстрації із дотриманням приписів статті 28 ЦПК України.
Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
5. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Заявницею у поданій заяві про видачу судового наказу вказано такі відомості про: заявницю ? ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; боржник ? ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Заявницею надано копію свого паспорту, який містить відмітку про реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4),
Згідно відомостей листа Рокитнянської селищної ради Київської області №13/02-25 від 02 березня 2025 року (як в оригіналі) громадянин ОСОБА_2 не зареєстрований і не проживає в с. Синява (а.с.12 зворот).
Управлінням обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на запит суду повідомлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
За положеннями частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно з пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушенням правил підсудності (пункт 9 частини 1 цієї статті).
Згідно з частинами 5-7 статті 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника. 
Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.
Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи боржника.
Відповідно до положень статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Колегія суддів зазначає, що вжите у цій статті словосполучення «за загальними правилами підсудності» слід розуміти як право заявника у випадках, визначених цим Кодексом, звернутися до суду із заявою із застосуванням правил статей 27, 28 та 30 ЦПК України, оскільки «загальні правила підсудності» не варто ототожнювати із «загальною підсудністю», що визначена у статті 27 ЦПК України.
Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 розділу 1 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) - стаття 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) - стаття 28 ЦПК України; виключну - стаття 30 ЦПК України.
За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (частина 1 статті 28 ЦПК України).
Отже, аналіз вказаних норм дає можливість зробити висновок про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) ? це форма підсудності, за якої позивач наділений правом за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Тобто ініціатор розгляду питання щодо стягнення аліментів на утримання дітей в судовому порядку наділений правом вибору суду, до якого він має намір звернутись із позовними вимогами, самостійно обираючи один суд із декількох вказаних законом.
З урахуванням наведеного, доцільно зробити висновок про те, що положення статті 162 ЦПК України вказують на необхідність застосування правил, закріплених у параграфі 3 глави 2 розділу 1 ЦПК України «Територіальна юрисдикція (підсудність)».
Установлено, що предметом поданої заяви є стягнення аліментів, а відтак заявниця вправі звернутися до суду, визначеного положенням частини 1 статті 28 ЦПК України.
З огляду на викладене, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, тобто виключно за місцем реєстрації проживання боржника.
Судом першої інстанції невірно розтлумачено положення статті 162 ЦПК України у поєднанні із нормами статей 27, 28 ЦПК України, адже заява про видачу судового наказу подається за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, а не виключно за правилами загальної підсудності, відтак при визначенні підсудності заяви про видачу судового наказу суд безпідставно керувався лише приписами статті 27 ЦПК України.
Звертаючись до Рокитнянського районного суду Київської області, ОСОБА_1 скористалась своїм правом на вибір суду за своїм зареєстрованим місцем проживання, як це передбачено частиною 1 статті 28 ЦПК України із дотриманням положень статті 162 ЦПК України.
При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не з`ясував правовідносин, що виникли між сторонами, відтак зробив помилковий висновок щодо непідсудності справи Рокитнянському районному суду Київської області.
За таких обставин, колегія суддів уважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Рокитнянському районному суду Київської області від 28 квітня 2026 року - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова