Справа № 297/1003/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 квітня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого Собослоя Г.Г.
суддів Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
з участю секретаря Голубєва Є.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Фантич Володимир Володимирович на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року у справі № 297/1003/24, за позовом ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 24.05.2023 року між ТОВ «Бізпозика» та відповідачкою було укладено Договір № 463528-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
24.05.2023 ТОВ «Бізпозика» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 463528-КС-002 про надання кредиту, а ОСОБА_1 прийнято (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 463528-КС-002 про надання кредиту на умовах визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «Бізпозика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3735, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 24.05.2023 року між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 463528-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізпозика» надала Позичальнику грошові кошти у розмірі 52 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.15066347 процентів за кожен день користування Кредитом.
ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 52 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).
До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 463528-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №463528-КС-002 позичальник ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 463528-КС-002 на загальну суму 49 000,00 грн.
Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором у Боржника станом на 12.02.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 463528-КС-002 про надання кредиту в розмірі 176 214, 26 грн, що складається з:
Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 51 719, 05 грн;
Суми прострочених платежів по процентах - 124 495, 21 грн;
На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №463528-КС-002 про надання кредиту від 24.05.2023 року у розмірі 176 214,26 грн. та судові витрати в розмірі 2 422.4 грн. судового збору.
У відзиві на позов представником ОСОБА_1 - адвокатом Фантичем В.В. вимоги позивача визнано частково, оскільки відповідачка отримала від ТОВ «Бізнес Позика» кредитні кошти у розмірі 52 000,00 грн. та сплатила частково тіло кредиту з частиною процентів.
Фактичне надання кредиту у розмірі 176 214,26 грн. на думку представника відповідача, позивачем не доведено. Посилаючись на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає договір таким, що містить несправедливі умови і, відповідно, є недійсним.
Зазначає, що із виписки по рахунку вбачається, що кредитодавцем щомісячно стягувалося з відповідача плата за користування у відсотках (щоденно, від суми заборгованості на кінець РЦ), яка не погоджувалася сторонами під час укладення кредитного договору, оскільки такі умови відсутні у підписаній відповідачем 24 травня 2023 року оферті на укладення договору № 463529-КС-002 про надання кредиту.
Загалом за період з 24.05.2023 по 14.02.2024 позивачем безпідставно нараховано в заборгованість відповідача плати за користування у відсотках на загальну суму 124 495,21 грн.
Позивач не надав доказів погодження сторонами кредитного договору додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та не надав доказів надання таких послуг, у зв`язку з чим, нарахована позивачем плата за користування у відсотках за кредитом на загальну суму 124 495,21 грн. підлягає виключенню із загальної заборгованості та стягненню з відповідача не підлягає.
Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «Бізнес Позика» складає 51 719, 05 грн. (176 214,26 грн - 124 495,21 грн).
Просив суд не брати до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він не є первинним документом та суперечить виписці по рахунку відповідача за період з 24.05.2023 по 08.11.2023, зокрема, розрахунок не містить відомостей про нарахування щомісячної плати відсотків за користування, розмір якої фактично включено до тіла кредиту.
З огляду на вищезазначене, просив відмовити частково в задоволенні позовних вимог у справі № 297/1003/24 за цивільним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У відповіді на відзив позивач зауважив, що відповідач не заперечує факту укладення Кредитного договору з Позивачем; отримання кредитних коштів за Кредитним договором; здійснення платежів за Кредитним договором; наявність заборгованості за Кредитним договором.
Розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. 
Сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів Відповідача. Відповідач у Відзиві на позовну заяву не поясняє чому на його думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий Позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Всі істотні умови кредитного договору, зокрема, тип кредиту, його строк, процентна ставка та комісія за кредитом, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання споживчих кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у Кредитному договорі, який укладено відповідачкою, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписано у порядку , визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору термін дії договору до 08.11.2023 року, сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором після 08.11.2023 року припинила змінюватися, у зв`язку із закінченням строку дії Кредитного договору.
Останньою датою у розрахунку є 14.02.2024 року, тобто дата, на яку розрахунок заборгованості був виконаний (створений). Відповідно до вищевикладеного, ТОВ «Бізнес Позика» не продовжувала строк дії Кредитного договору, не нараховувала проценти після закінчення строку дії Кредитного договору, та не просить суд стягнути з Відповідача жодні проценти, які начебто були нараховані після закінчення строку дії Кредитного договору.
Відповідачу було відомо про порядок укладення Кредитного договору та про всі інші типові умови кредитування у ТОВ «Бізнес Позика», оскільки він вже користувався послугами ТОВ «Бізнес Позика» з надання кредитів.
Відповідно позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
У запереченнях на відповідь на відзив, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фантич В.В., не згідна частково з висунутими до неї позовними вимогами, оскільки: з 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новим пунктом 18 відповідно до якого: 
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-ти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання з договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем або позикодавцем. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України (згідно Прикінцевих положень п. 18 ЦКУ та Прикінцевих положень 6-1 Закону України «Про споживне кредитування»). 
Враховуючи роз`яснення Національного банку України про те, що нарахування відсотків під час воєнного стану є правомірним, а кредитні канікули - це добровільна згода кредитора, Відповідач опинився у складному становищі: оскільки кредитні канікули є правом, а не обов`язком банку, Відповідач, через брак коштів для обслуговування боргу, просить суд зобов`язати Позивача надати відтермінування сплати відсотків.
Рішенням Виноградівського районного суду від 16 липня 2025 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 463528-КС-002 про надання кредиту від 24.05.2023 року в сумі 176 214,26 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422, 40 гривень. 
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Фантич В.В., подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про часткове скасування рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2024 та ухвалення нового рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив до позові. Зокрема, згідно з пунктом 18 Прикінцевих положень ЦК України, у період дії воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності за прострочення, що передбачає обов`язкове списання штрафів та пені. Водночас, хоча норми закону та роз`яснення НБУ не скасовують нарахування основних відсотків, а надання кредитних канікул є правом банку, Відповідач через об`єктивну відсутність ресурсів в умовах війни позбавлений можливості обслуговувати борг у повному обсязі. З огляду на це, Відповідач просить апеляційний суд врахувати скрутне становище боржника та задовольнити частково позовну заяву, зобов`язавши позивача надати кредитні канікули для сплати відсотків за кредитом.
Крім цього, заперечує проти доказів, використаних судом першої інстанції, оскільки: зокрема, паспортом споживчого кредиту, договором №463528-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 24.05.2023, документом щодо акцепту оферти кредитного договору, візуальною формою послідовності дій клієнта, інформаційними довідками, Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» та розрахунком заборгованості підтверджується надання та перерахування позикодавцем кредитних коштів у розмірі 52 тис. грн. на рахунок ОСОБА_1 , а не 176 214,26 грн., як про  це у позові зазначає позивач.
Зазначає, посилаючись на практику Верховного Суду, що рух операцій по кредитному договору має підтверджуватися випискою по особовому рахунку, яка має містити визначений перелік обов`язкових реквізитів.
Відповідно до виписки по рахунку відповідача за період з 24.05.2023 по 14.02.2024 поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 173 214,26 грн., що відповідає загальній сумі заборгованості, зазначеній у розрахунку заборгованості, долученому до позовної заяви.
Разом з тим, із вказаної виписки по рахунку вбачається, що кредитодавцем щомісячно стягувалося з відповідача плата за користування у відсотках (щоденно, від суми заборгованості на кінець РЦ), яка не погоджувалася сторонами під час укладення кредитного договору, оскільки такі умови відсутні у підписаній відповідачем 24 травня 2023 року оферті на укладення договору № 463529-КС-002 про надання кредиту.
Загалом за період з 24.05.2023 по 14.02.2024 позивачем безпідставно нараховано в заборгованість відповідача плати за користування у відсотках на загальну суму 124 495,21 грн.
Позивач не надав доказів погодження сторонами кредитного договору додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та не надав доказів надання таких послуг, у зв`язку з чим, нарахована позивачем плата за користування у відсотках за кредитом на загальну суму 124 495,21 грн. підлягає виключенню із загальної заборгованості та стягненню з відповідача не підлягає.
Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» складає 51 719, 05 грн. (176 214,26 грн - 124 495,21 грн).
А тому, просив суд не брати до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки він не є первинним документом та суперечить виписці по рахунку відповідача за період з 24.05.2023 по 08.11.2023, зокрема, розрахунок не містить відомостей про нарахування щомісячної плати відсотків за користування, розмір якої фактично включено до тіла кредиту.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Колегія суддів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.
Повністю погодитись з такими висновками суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційним судом встановлено, і сторонами не заперечується, що 24.05.2023 ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Бізнес позика» Договір №463528-КС-002 про надання кредиту.
Відповідно до п.2.1 Договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 52 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Згідно з умовами Договору кредиту такий надано строком на 24 тижні. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15066347, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору.
Комісія за надання Кредиту становить 7 800,00 грн. Розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Згідно п. 2.6 Договору, загальний розмір наданого Кредиту: 52 000,00 грн.
Строк дії Договору: до 08.11.2023 (п. 2.7. Договору).
Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту становить 135 240,00 грн. (п. 2.8. Договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9 183,82% (п. 2.9. Договору).
Паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5479. Договір про надання кредиту, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3735.
Згідно довідок від 23.02.2024, які сформовані ТОВ «ФК «Елаєнс», вбачається, що позичальнику на його картку було здійснено перерахування кредитних коштів трьома платежами у розмірі 25 000,00 грн, 25 000,00 грн та 2 000,00 грн (разом 52 000,00 грн), де у призначенні платежу зазначено: Пререрах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 зг. до кредитного дог. №463528-КС-002 від 24.05.2023 Без ПДВ. Вказано номер картки НОМЕР_2 (Банк картки отримувача: MONOBANK).
Вищевказані довідки надані позивачу на підтвердження успішності проведених операцій Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс», що надає посередницькі послуги ТОВ «Бізпозика» з кредування клієнтів за допомогою платіжної системи «Fondy». ТОВ «ФК «Елаєнс» надає посередницькі послуги на підставі Договору №41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштiв (Переказ на картку) від 14.12.2017 р.
Згідно наданого розрахунку заборгованості, позичальник за Договором кредиту допустив прострочення грошових зобов`язань за Договором, унаслідок чого станом на 14.02.2024 утворилася заборгованість за Договором в розмірі 176 214,26 грн, з яких 51 719,05 за кредитом, 124 495,21 грн по відсотках, 0 грн по комісії та штрафам.
З матеріалів справи слідує, що відповідач сплатила на погашення кредиту 49 000 грн., а саме: 19.07.2023 у розмірі 23 000 грн, 20.07.2023 у розмірі 25 000 грн, 15.09.2023 у розмірі 1 000 грн, про що свідчать інформаційні довідки №537/04, № 538/04 від 17.04.2024 та № 563 від 18.04.2024 ТОВ «Платежі Онлайн», система Platon).
Із розрахунку заборгованості також вбачається, що зазначені кошти було зараховано позивачем на погашення кредиту у розмірі 280,95 грн, відсотків у розмірі 40 919,05 грн (22 719,05+17 200+1000), комісії - 7 800 грн.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як визначено ч. 1 ст. 641 ЦК України, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання нести передбачену договором та/або законом відповідальність.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відтак, суд першої інстанції, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідачка не заперечує факту укладення Кредитного договору з Позивачем; отримання кредитних коштів за Кредитним договором; здійснення платежів за Кредитним договором; наявність заборгованості за Кредитним договором.
Така заперечує проти розрахунку заборгованості, вважає, що такий не є первинним документом та суперечить виписці по розрахунку відповідача за період з 24.05.203 по 08.11.2023, зокрема, розрахунок не містить відомостей про нарахування щомісячної плати відсотків за користування, розмір якої фактично включно до тіла кредиту. 
Разом з тим, судом першої інстанції та колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що наданий Позивачем розрахунок заборгованості є деталізованим документом та містить вичерпну інформацію про рух коштів за Кредитним договором. Документ структурований за принципом щоденної фіксації операцій та містить: чітку ідентифікацію зобов`язання (номер договору, дату надання кредиту, відсоткову ставку та дані позичальника); розмежування складників боргу (розрахунок містить окремі графи для тіла кредиту, відсотків та комісії, що спростовує доводи про приховане включення відсотків до основного боргу); прозорість надходжень (у третій колонці розрахунку відображено всі фактичні платежі Відповідача, що дозволяє перевірити правильність зменшення залишку заборгованості після кожного внеску). Вищезазначений розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору, узгоджується з матеріалами справи, а всі платежі Відповідача були у ньому враховані в повному обсязі.
Твердження Відповідача про те, що рух операцій має підтверджуватися випискою з рахунку із певним переліком реквізитів, не спростовує правильності наданого Позивачем розрахунку. Оскільки банківська виписка є документом, до якого Відповідач має вільний доступ через систему дистанційного обслуговування або шляхом звернення до відділення, він не був позбавлений можливості надати її суду як доказ на підтвердження своїх заперечень. Відсутність такої виписки з боку Відповідача та неподання ним власного контррозрахунку свідчать про відсутність фактичних розбіжностей між даними банку та реальними обставинами справи.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Дослідивши наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, колегія суддів констатує, що Позивачем не нараховувались та не заявлялись до стягнення неустойка (штраф, пеня) або платежі, передбачені ст. 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року. Таким чином, нарахування заборгованості повністю відповідає спеціальним нормам законодавства, що діють у період воєнного стану, а права позичальника в цій частині порушені не були.
Посилання Відповідача на необхідність зобов`язання Позивача надати кредитні канікули є юридично безпідставними та суперечать нормам чинного законодавства. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Хоча п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняє позичальника від відповідальності за прострочення (штрафів, пені), він не звільняє від обов`язку виконання основного зобов`язання - сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків.
Кредитні канікули, згідно з офіційною позицією НБУ та принципом свободи договору, є правом кредитора, а не його обов`язком. Суд не може перебирати на себе функції банківської установи та змінювати умови кредитування (встановлювати канікули), оскільки це є прямим втручанням у господарську діяльність банку. Об`єктивна відсутність ресурсів у Відповідача, хоч і є прикрою обставиною, згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, не звільняє боржника від виконання зобов`язання в натурі. Таким чином, вимога зобов`язати Позивача надати кредитні канікули не має під собою законних підстав для задоволення судом.
Відтак, доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду в цій частині не спростовують.
Поза тим, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 виснувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Умови кредитного договору щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, передбачені Договором комісія в розмірі 7 800 гривень не відповідають положенням Закону України «Про споживче кредитування» та усталеній практиці Верховного Суду.
З розрахунку заборгованості встановлено, що товариством на погашення комісії було зараховано 7 800 грн.
Оскільки умова договору про стягнення щомісячної комісії є нікчемною, тому заборгованість за кредитом також слід зменшити на вказану суму коштів спрямованих на погашення заборгованості по комісії
Відтак, розмір заборгованості за кредитним договором становить 168 414,26 грн (176 214,26 грн - 7 800 грн).
На вказане суд першої інстанції не звернув належної уваги, і дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості за комісією.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, однак дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості, вказане є підставою для зміни оскаржуваного рішення.
Згідно із частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи позовні вимоги задоволено частково (на 95,57 %), рішення суду щодо судових витрат потрібно змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір з 2422,40 грн до 2 315,09 грн.
Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 128,77 грн.
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Фантич Володими Володимирович, задовольнити частково.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року змінити, виклавши її резолютивну частину рішення по суті спору у такій редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», ЄДРПОУ 41084239, місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411 заборгованість за Договором № 463528-КС-002 про надання кредиту від 24.05.2023 року в сумі 168 414,26 грн гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 315,09 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 128,77 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 травня 2026 року.
Головуючий:
Судді: