ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/7210/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивачка просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02 грудня 2024 року № 064350007774 щодо відмови у нарахуванні та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу періоди роботи з 15 серпня 1983 року по 09 квітня 1984 року, з 09 квітня 1984 року по 08 лютого 1988 року, з 26 серпня 1991 року по 18 січня 2019 року, з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 31 травня 2023 року, з 01 вересня 2023 року по 31 травня 2024 року та з 01 вересня 2024 року нарахувати та виплати грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 позивачка в період: з 15 серпня 1983 року по 09 квітня 1984 року займала посаду вчителя початкових класів Вільнянської середньої школи (запис № 1-2); з 09 квітня 1984 року по 08 лютого 1988 року - вихователя та вчителя Кмитівської школи – інтернату (запис № 3-5); з 26 серпня 1991 року по 18 січня 2019 року - вихователя та вчителя Кмитівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату (запис № 6-10); з 21 січня 2019 року по 27 серпня 2024 року (дату призначення пенсії) - вчителя-дефектолога КУ "Коростишівський ІРЦ. Проте, згідно з довідкою від 29 листопада 2024 року № 01-22/308 в періоди: з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 31 травня 2023 року, з 01 вересня 2023 року по 31 травня 2024 року та з 01 вересня 2024 року по теперішній час - посаду вчителя початкових класів в Ліцеї № 1 ім. Густава Олізара Коростишівської міської ради.
Щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що не підлягає оподаткуванню, періоду з 17 листопада 1985 року по 03 травня 1993 року, представник позивачки зазначає, що відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивачка у той чи інший період її роботи у закладах охорони здоров`я чи установах за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, позаяк тягар доведення правдивості чи достовірності даних трудової книжки не може перекладатись на працівника.
Щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення та виплату спірної грошової допомоги, періодів з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 31 травня 2023 року, з 01 вересня 2023 року по 31 травня 2024 року та з 01 вересня 2024 року по теперішній час, то позивачкою надано довідку від 29 листопада 2024 року № 01-22/308, з якої вбачається, що упродовж вказаних періодів позивачка обіймала посаду вчителя початкових класів в Ліцеї № 1 ім. Густава Олізара Коростишівської міської ради, що підтверджено даними індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5. Звертає увагу суду, що Порядком № 1191 не передбачено виключення з періодів роботи періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати з огляду на фактичне продовження трудових відносин.
Також представник позивачки зазначає про те, що у нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується записами трудової книжки позивачки.
За наведених обставин, відмовляючи позивачці у призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), відповідач, на переконання представника, діяв протиправно.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини суд не повідомив.
Згідно з частиною сьомою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Пунктом 2 частини шостої статті 251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. За правилами абзацу 2 пункту 5 частини шостої статті 251 КАС України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Аналіз норм Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, у системному зв`язку з положенням пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України дає підстави для висновку, що оскільки днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, а сервіс Електронного кабінету ЄСІТС за приписами Положення про ЄСІТС є саме такою адресою, то надсилання процесуальних документів за допомогою підсистем ЄСІТС "Електронний кабінет" та "Електронний суд" є днем вручення судового рішення, за умови отримання відповідного повідомлення про його доставлення (ухвала Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року у справі № 420/32853/23).
Відповідно до довідки про доставку електронного листа в матеріалах справи, ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи від 24 березня 2025 року доставлено в Електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 24 березня 2025 року о 22:20 год., про що судом отримано повідомлення 25 березня 2025 року о 08:58 год.
Отже, ухвала від 24 березня 2025 року про відкриття провадження у цій справі вважається врученою Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 25 березня 2025 року.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому суд не бере до уваги пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки його не було залучено до участі у цій справі третьою особою.
Розглянувши доводи позовної заяви, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, при вирішенні справи суд виходить з такого.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 27 серпня 2024 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.
02 грудня 2024 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про допризначення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII), і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивачки розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області й прийнято рішення від 02 грудня 2024 року № 064350007774 (зареєстровано 09 грудня 2024 року № 164962/01-16) про відмову в перерахунку пенсії.
Згідно з цим рішенням, проаналізувавши подані документи, пенсійний орган зазначив: згідно з довідкою від 05 вересня 2024 року №03-05/104 позивачка з 01 січня 2022 року працювала в КУ "Коростишівський ІРЦ" на посаді фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, де і працює по даний час. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 в позашкільних навчальних закладах визначається такий перелік посад: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Отже, як зазначено в оскаржуваному рішенні, враховуючи вищевикладене, здійснити перерахунок пенсії немає підстав, оскільки в переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою № 909, посада фахівець (консультант) відсутня.
У цьому ж рішенні також вказано, що оскільки посада, зазначена у довідці від 17 липня 2024 року № 197, різниться із записами у трудовій книжці, період роботи з 17 листопада 1985 року по 03 травня 1993 неможливо зарахувати до спеціального стажу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV (надалі - Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е", пункту "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (надалі - Перелік № 909).
Пунктом 5 Порядку № 909 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" - "ж" статті 55 Закону № 1058-IV, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз цих норм права дає підстави зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Зазначений підхід до застосування пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV в аналогічних спорах неодноразово було висвітлено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17, від 20 лютого 2019 рок у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а, від 22 лютого 2024 року у справі № 260/323/20.
Як встановлено судом, з 01 січня 2022 року та на дату призначення пенсії (27 серпня 2024 року) позивачка працювала в КУ "Коростишівський ІРЦ" на посаді фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру. Однак, робота в інклюзивно-ресурсному центрі та займана посада не передбачені Переліком № 909, проте Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, до посад педагогічних працівників віднесено посаду "фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру" (пункт 4). Вказана постанова прийнята на виконання Закону № 1788-XII, згідно з яким право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки цю посаду віднесено до посад працівників освіти, така посада, відповідно, дає право на призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти згідно з пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом за подібних у цій частині зі спірними правовідносин у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а та є застосовним у цій справі.
Оскільки на момент призначення пенсії за віком позивачка працювала фахівцем (консультантом) інклюзивно-ресурсного центру КУ "Коростишівський ІРЦ", вона, відповідно, за цією ознакою набула право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком, що передбачено пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону 1058-IV.
Разом з тим, як вже йшлося, виплата спірної грошової допомоги окрім вимоги щодо роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону № 1788-XII, на день досягнення пенсійного віку, обумовлена також і страховим стажем (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а тому, продовжуючи вирішення спору у цій справі, з урахуванням встановлених обставин, слід звернутись до порядку розгляду та оформлення рішень щодо призначення (перерахунку) пенсій, який закріплено у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1).
Згідно з пунктом 4.7 цього Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Суд встановив, що згідно з розпискою-повідомленням до заяви про перерахунок пенсії від 02 грудня 2024 року позивачкою додано, зокрема, довідки: Ліцея № 1 ім. Густава Олізара Коростишівської міської ради від 29 листопада 2024 року № 01-22/308 та КУ "Інклюзивно-ресурсний центр" Коростишівської міської ради від 05 вересня 2024 року № 03-05/104.
Згідно з довідкою Ліцея № 1 ім. Густава Олізара Коростишівської міської ради від 29 листопада 2024 року № 01-22/308 ОСОБА_1 виконувала і виконує педагогічну діяльність на посаді вчителя початкових класів (індивідуальне навчання дитини з ООП у формі педагогічного патронату) в Ліцеї № 1 ім. Густава Олізара Коростишівської міської ради: з 01 вересня 2021 року (наказ про призначення від 03 вересня 2021 року № 90/к/тр) по 31 травня 2022 року (наказ про звільнення від 31 травня 2022 року № 89/к/тр), з 01 вересня 2022 року (наказ про призначення від 31 серпня 2022 року № 161/к/тр) по 31 травня 2023 року (наказ про звільнення від 31 травня 2023 року № 56/к/тр), з 01 вересня 2023 року (наказ про призначення від 31 серпня 2023 року № 115/к/тр) по 31 травня 2024 року (наказ про звільнення від 30 травня 2024 року № 46/к/тр) та з 01 вересня 2024 року (наказ про призначення від 30 серпня 2024 року № 93/к/тр) дотепер.
Відповідно до довідки КУ "Інклюзивно-ресурсний центр" Коростишівської міської ради від 05 вересня 2024 року № 03-05/104 ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя-дефектолога з 21 січня 2019 року (наказ від 18 січня 2019 року № 07/к/тр), з 01 січня 2022 року переведена на посаду "фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру" (наказ від 04 січня 2024 року № 04-к/тр), де працює дотепер.
Проте, результати розгляду цих довідок не знайшли жодного відображення у спірному рішенні, натомість відповідачем вказано, що: "посада, зазначена у довідці від 17 липня 2024 року № 197, різниться з записами у трудовій книжці, період роботи з 17 листопада 1985 року по 03 травня 1933 року неможливо зарахувати до спеціального стажу" й при цьому не вказано ані що це за довідка (до заяви від 02 грудня 2024 року така довідка відсутня серед додатків), ані у чому саме її записи "різняться із записами у трудовій книжці".
Так само не вказано у спірному рішенні й результату підрахунку спеціального стажу позивачки, - у разі висновку відповідача про його невідповідність.
Тим самим, висновки спірного рішення є нечіткими та не вказують конкретної підстави для відмови у перерахунку пенсії, тому є незрозумілими для позивачки. Відмовляючи у перерахунку пенсії та виплаті спірної грошової допомоги, пенсійний орган не навів належних обґрунтувань відсутності підстав для перерахунку саме з урахуванням доданих довідок Ліцея № 1 ім. Густава Олізара Коростишівської міської ради від 29 листопада 2024 року № 01-22/308 та КУ "Інклюзивно-ресурсний центр" Коростишівської міської ради від 05 вересня 2024 року № 03-05/104, обмежившись формальним висновком.
Відповідно до частин першої, третьої Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX "Про адміністративну процедуру" адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта, серед іншого, зазначаються: 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
На цій підставі суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення уповноваженим органом конкретних підстав його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів.
Відповідно до правових висновків у низці рішень Верховного Суду, зокрема у постанові від 18 березня 2021 року у справі №280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих неперевіреними фактами, а несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Визначаючись у цьому спорі за встановлених обставин цієї справи, суд доходить переконання, що оскаржуване позивачкою рішення про відмову у перерахунку пенсії не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді як питання про перерахунок пенсії (враховуючи спеціальний стаж), так і ґрунтується на невідповідному нормативно-правовим актам висновку щодо відсутності підстав для виплати спірної винагороди. 
Такі недоліки окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійного законодавства, умов для прийняття рішення про перерахунок пенсії позивачки та виплату спірної грошової допомоги, оскільки заява про перерахунок пенсії від 02 грудня 22024 року, насамперед, потребує відповідного розгляду та належної оцінки на предмет достатніх підстав для перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій з боку пенсійного органу, до повноважень якого віднесено розгляд та вирішення питання щодо призначення (перерахунок) пенсії.
Водночас суд зауважує на тому, що за загальним правилом суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.
Обираючи належний спосіб захисту права позивачки на пенсійне забезпечення виходячи із встановлених обставин цієї справи суд враховує, що критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є, насамперед, встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.
У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.
Такий підхід викладено у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2024 року у справі № 380/9113/23 і є застосовним й у цій справі.
Аналогічно у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 560/8761/22 Верховний Суд вказав, що обраний спосіб захисту порушених прав (зобов`язання органу пенсійного фонду повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату призначеної пенсії на підставі довідки спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 590 від 17 грудня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні) відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених підстав для перерахунку пенсії та виплати грошової допомоги у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки вказане не входить до предмету судової перевірки, виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому, за результатом розгляду цієї справи оскаржуване рішення відповідача слід визнати протиправним й скасувати, зобов`язавши пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 грудня 2024 року і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду у цьому судовому рішенні, а тому заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.
У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивачки має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23.
За правилами частини третьої статті 139 КАС України, з урахуванням висновку Верховного Суду у рішенні від 16 червня 2020 року у справі № 620/1116/20, належний до сплати у цій справі судовий збір у сумі 968,96 грн підлягає відшкодуванню позивачці пропорційно задоволеним немайновим вимогам за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (квитанція про сплату судового збору від 17 березня 2025 року).
Суд роз`яснює, що згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про судовий збір" надміру сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила, за відповідним клопотанням.
Керуючись статтями 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02 грудня 2024 року № 064350007774.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 02 грудня 2024 року з урахуванням висновків суду у цій справі.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

08.06.26