Справа № 715/3235/24 
Провадження № 1-кп/715/35/26 

В И Р О К  
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22.06.2026 селище Глибока 
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
судді ОСОБА_1 
секретар судового засідання ОСОБА_2 
за участю:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12024262020003457 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, особа з інвалідністю третьої групи, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
09.09.2024р. ОСОБА_4 підшукав чоловіка призовного віку, який бажав незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця м. Калуш Івано-Франківської області. При цьому ОСОБА_4 завчасно обумовив порядок незаконного переправлення через державний кордон України вказаної особи та узгодив із ним час та дату його незаконного переправлення через державний кордон України та вартість такої послуги, яка становила 5600 доларів США.
В подальшому, 10.09.2024, близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_4 , діючи до попередньо розробленого ним плану, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , забрав з м. Чернівці громадянина ОСОБА_7 , та під час руху на автомобілі провів йому додатковий інструктаж, щодо подальших дій з метою здійснення незаконного перетину державного кордону та відповідно до попередньої домовленості отримав від ОСОБА_7 частину від вказаних коштів у сумі 2200 доларів США.
Цього ж дня близько о 08 год. 50 хв. автомобіль Volkswagen Transporter під керуванням ОСОБА_4 , у якому знаходився пасажир ОСОБА_7 , під час руху в напрямку лінії державного кордону з метою подальшого переправлення через державний кордон поза пунктом пропуску громадянина ОСОБА_7 затримано прикордонним нарядом відділення прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонного загону в адміністративних межах с. Слобідка Чернівецького району Чернівецької області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю. В ходу судового розгляду обвинувачений не заперечував фактичних обставин справи, при цьому на початку судового розгляду вказував, що його підставили. Проте в судових дебатах обвинувачений повністю визнав свою провину, вказав, що вчинив злочин оскільки хотів заробити трошки грошей, у зв`язку з тим, що має онкохворого батька, а сам він є інвалідок третьої групи, після отримання контузії під час здійснення волонтерської діяльності. Щиро розкаявся у вчиненому просив суд суворо його не карати та не призначати покарання пов`язаного з позбавленням волі. 
Явка свідка ОСОБА_7 у судові засідання не була забезпечена, на виклики суду свідок не з`являвся, а постанову про його привід не було виконано, при цьому в ході виконання приводу було встановлено, що свідок перебуває за кордоном.
Оскільки свідок ОСОБА_7 в ході досудового розслідування був допитаний слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України, ці його покази були досліджені судом. При цьому даний свідок був допитаний слідчим суддею у присутності обвинуваченого та його захисника.
Допитаний слідчим суддею в порядку с.225 КПК України свідок ОСОБА_7 повідомив, що мав намір незаконно перетнути кордон у зв`язку з цим його знайома дала його номер особам, які цим займаються. Після цього, він з Івано-Франківська приїхав в Чернівці, де зупинився у товариша. Далі йому передзвонив обвинувачений та представився ім`ям ОСОБА_8 та сказав, що можна перетнути кордон завтра, або після завтра о четвертій годині. Він сказав обвинуваченому, що може завтра. Потім повідомив обвинуваченому своє місце перебування, і той сказав, що під`їде до нього. Також обвинувачений в ході розмови повідомив, що ці послуги будуть коштувати 5000 Євро, однак у зв`язку з тим, що у нього не було з собою Євро тоді обвинувачений сказав, що він має сплатити 5600 доларів США. При цьому обвинуваченому він мав дати одразу 2200 доларів США, а потім коли вони мали доїхати ближче до кордону, іншій людини мав віддати решту. Цю розмову він записав на телефон. Потім на наступний день о третій ранку за ним приїхав обвинувачений, і вони на мікроавтобусі Т4, білого кольору поїхали в сторону кордону. Обвинувачений був за кермом, більше нікого не було. Сівши в автомобіль дав обвинуваченому 2200 доларів, які останній взяв та перерахував. Далі поїхали до якось місця де зупинились, а обвинувачений лишив гроші, які він йому перед тим дав. По дорозі обвинувачений казав, що він має довести до якогось місця, а далі його мають забрати інші особи. Потім їх затримали прикордонники. 
Крім повного визнання вини обвинуваченим, показів свідка ОСОБА_7 , вина ОСОБА_4 підтверджується, в тому числі, дослідженими письмовими доказами, які визнані судом належними та допустимими. 
Витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №12024262020003457 від 10 вересня 2024 року, відповідно до якого 10 вересня 2024 року близько 08 год. 50 хв. в с. Слобідка Чернівецького району на відстані 6000 м. від державного кордону прикордонним нарядом було зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter» сірого кольору д.н.з . НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця м. Чернівці, який організовував та сприяв в незаконному переплавленню громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця м. Калуш, через державний кордон, поза пунктом пропуску за грошову винагороду (т. 1 а.с. 1-2).
Протоколом огляду місця події від 10.09.2024 року з фото таблицями, з яких вбачається, що на момент огляду на польовій місцевості, яке розташоване в межах с. Слобідка за координатами № 48.0310391,26.004453, знаходиться автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_1 сірого кольору, поруч з яким перебувають двоє осіб чоловічої статі, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 10-14).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 10 вересня 2024 року, під час якого свідок ОСОБА_7 вказав на ОСОБА_4 , водія транспортного засобу марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, який діючи до попередньо розробленого плану здійснював перевезення свідка та отримавши при цьому грошові кошти у сумі 2200 доларів США з метою незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску (т. 1 а.с. 39-41).
Заявою ОСОБА_7 від 10.09.2024 року, якою останній надав на добровільний огляд грошові кошти в сумі 3400 доларів США, які він повинен був сплатити за послугу незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску, номіналом по 100 доларів (т. 1 а.с. 42).
Протоколом проведення слідчого експерименту з таблицею ілюстрацій від 10.09.2024 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_7 показав, як 10.09.2024 року з м. Чернівці на автомобілі марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору під керуванням ОСОБА_4 забрав його, де пізніше зробив зупинку по вул. Будівельників, 26 та організував та сприяв в незаконному переправленні його через державний кордон поза межами пункту пропуску. В подальшому вже у Чернівецькому районі Чернівецької області, їх було затримано працівниками прикордонної служби (т. 1 а.с. 50-54).
Заявою ОСОБА_7 від 12.09.2024 року, якою останній просив долучити до матеріалів кримінального провадження за № 12024262020003457 від 10.09.2024 року аудіо запис його розмови з ОСОБА_4 , який домовлявся та організовував незаконне переправлення через державний кордон поза межами пункту пропуску, за грошову винагороду (т. 1 а.с. 65). Слід заначити , що обвинувачений в судовому засіданні не заперечував факт розмови з свідком. 
Протоколом огляду предмета від 17 вересня 2024 року, а саме диску для лазерних зчитувальних систем зчитування формату «DVD - R», згідно якого за допомогою робочої станції (персонального комп`ютера) було здійснено перегляд наявної інформації, а саме аудіо запис телефонної розмови зі слів свідка ОСОБА_7 з ОСОБА_4 , яка зберігається на даному диску. Згідно стенограми аудіо запису «2024-09-17 at 16.20.51», ОСОБА_4 надавав інформацію ОСОБА_7 щодо незаконного перетину державного кордону за грошову винагороду (т. 1 а.с. 66-68).
Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дослідивши вищевказані покази свідка та надані стороною обвинувачення письмові докази, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми, які не суперечать та доповнюють один одного, а тому суд кладе їх в основу вироку та відхиляє доводи захисника про визнання цих доказів недопустимими. 
На підставі викладеного, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів, яка передбачена ч.3 ст.332 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена поза розумним сумнівом, і така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа №148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Крім того, ВС у Постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.
Верховний Суд зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є: його повне визнання вини та щире каяття у вчинення, ту обставину, що він є особою з інвалідністю третьої групи, притягуєтьмся до відповідальності вперше.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Вирішуючи питання про конкретний розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, особу винного, який раніше не судимий, одружений, займається волонтерською діяльністю, відсутні на нього негативні характеризуючи дані. 
При цьому, суд також при призначенні покарання позитивно оцінює проявлену громадянську позицію обвинуваченого, яка проявилася у його клопотанні щодо перерахунку частини застави у розмірі 50 000 гривень на потреби Збройних Сил України, що свідчить про певне розуміння обвинуваченим, що внаслідок посягання на цілісність та недоторканість кордонів держави, знижується в тому числі її обороноздатність та можливість протистояти агресору.
Слід заначити, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Санкцією частини 3 статті 332 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.
Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Згідно ч.2 цієї ж статті на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20 однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, займається волонтерською діяльністю, про свідчать відповідні докази та подяки які ним були надані суду, його роль у вчиненні злочину, яка полягала у перевезенні особи з одного місця до іншого, а також особу самого обвинуваченого, на якого відсутні негативні характеризуючи дані, має постійне місце проживання, є особою з інвалідністю третьої групи, з виписних епікризів, неодноразово лікувався у зв`язку з отриманням вибухової травми під час здійснення волонтерської допомоги в зоні бойових дій у січні 2023 року, суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.3 ст.332 КК України є недоцільним і занадто суворим, у зв`язку з чим при призначенні покарання суд вважає необхідним застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України і призначити основне покарання у виді позбавлення волі, проте нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу з призначенням додаткових видів покарання.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України. Проте підстав для призначення йому покарання з застосуванням вимог ст.75 КК України суд не знаходить. 
Призначення обвинуваченому вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий корисливий злочини, суд вважає, що йому слід призначити додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна, за винятком житла, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК. 
Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Враховуючи обрану судом міру покарання обвинуваченим, суд вважає за необхідним змінити запобіжний захід ОСОБА_4 з застави на тримання під вартою. 
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних зонах України строком на 2 (два) роки, з конфіскацією всього майна належного на праві приватної власності, за виключенням житла.
До набрання вироком законної сили, змінити міру запобіжного заходу ОСОБА_4 з застави, яка була застосована ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12.09.2024 року на тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 22 червня 2026 року, при цьому зарахувавши йому в строк відбування покарання - строк тримання під вартою з 12.09.2024 року по 13.09.2024 року. 
Після набрання вироку законної сили, частину застави в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, внесену 12.09.2024 року ОСОБА_9 за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області, код 26311401, Державна казначейська служба м. Київ, рахунок №UA548201720355279001000008745, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0.3877530887.1 від 12.09.2024 року, звернути в дохід держави, шляхом перерахування Національному банку України на потреби ЗСУ для цілей оборони України з наступними реквізитами:
МФО 300001
Рахунок № UA843000010000000047330992708
Код ЄДРПОУ 00032106
Отримувач: Національний банк України
Призначення: допомога ЗСУ.
Частину застави в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок, внесену 12.09.2024 року ОСОБА_9 за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області, код 26311401, Державна казначейська служба м. Київ, рахунок №UA548201720355279001000008745, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0.3877530887.1 від 12.09.2024 року, повернути заставодавцю ОСОБА_9 .
Речові докази по справі:
-мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 10» та грошові кошти в розмірі 3400 доларів США залишити власнику ОСОБА_7 ;
-мобільні телефони марки «iPhone XR» та «iPhone SE» повернути власнику ОСОБА_4 ; 
-компакт диск для лазерних систем зчитування формату «DVD-R» залишити в матеріалах кримінального провадження; 
-автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_3 , залишити власнику ОСОБА_10 , скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12.09.2024 року 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

СУДДЯ: