ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6825/26 Справа № 178/586/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лісняк В.В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В., 
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Лісняк В.В.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У березні 2026року ОСОБА_1  звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вимагала встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2022року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Існування таких вимог заявниця пов`язувала із тим, що вона з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2022року. 15 листопада 2024року ОСОБА_2 було мобілізовано до Збройних Сил України. 12 листопада 2025року ОСОБА_2 оголошено безвісти зниклим за особливих обставин під час виконання бойового завдання.
Зазначала, що встановлення вказаного факту необхідно заявниці для отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця, який зник безвісти, та реалізації права на отримання грошового забезпечення та соціальних виплат.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2026року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що у доданій до заяви копії сповіщення сім`ї, адресованого матері - ОСОБА_3 , про зникнення безвісти 12 листопада 2025року її сина ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, міститься повідомлення про те, що це сповіщення є підставою для подання документів для надання пільг у встановленому законодавством порядку, а тому факт, про встановлення якого просить заявниця, не є безспірним та потребує доказування, що вказує на наявність спору про право. З огляду на це, факт який просить встановити заявниця, не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
23 квітня 2026 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2026року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування ухвали суду та просила направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження в порядку окремого провадження.
Незаконність та необґрунтованість ухвали суду на думку заявниці полягає у тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, передчасно дійшов висновку про наявність спору про право та безпідставно відмовив у відкритті провадження.
Наполягала на тому, що наявність спору про право має бути реальною, а не припущенням, проте у цій справі суд першої інстанції не встановив конкретних суб`єктів, які заперечують право заявниці, чи осіб, які претендують на ті самі права, не навів рішень уповноважених органів про відмову, які мали б оскаржуватись, та не посилався на наявність вже існуючого матеріально-правового конфлікту. Стверджувала, що намір особи використати майбутнє судове рішення для звернення за статусом члена сім`ї військовослужбовця, який зник безвісти, або для отримання належних виплат не означає автоматичної наявності спору про право.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
29 квітня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2026року цивільну справу №178/586/26; 06 травня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 травняя 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
28 травня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1630год 09 червня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали суду, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що з поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який має вирішуватись в порядку позовного провадження.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як судом першої інстанції при постановленні ухвали не були додержані норми процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Ухвалюючи рішення 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення ЄСПЛ у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), заява №48778/99).
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами другою та сьомою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 з підстав існування у правовідносинах спору про цивільне право.
Проте, з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки він є передчасним.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019року в справі № 632/580/17 виснував, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно їх для отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця, який зник безвісти, та реалізації права на отримання грошового забезпечення та соціальних виплат.
При цьому, необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу для отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця та реалізації права на отримання відповідних виплат саме по собі не надає підстав вважати наявним спір про таке право.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність спору про право між заявницею та певними іншими особами, а також не встановлено осіб, які заперечують проти встановлення такого факту.
Суд першої інстанції передчасно вирішив питання про наявність спору, не встановивши між ким саме існує спір та в чому саме він полягає. Таких висновок місцевого суду доказами не підтверджений.
Та обставина, що у доданій до заяви копії сповіщення сім`ї №2/КР/283-2 від 02 грудня 2025року, адресованого матері - ОСОБА_3 , про зникнення безвісти 12 листопада 2025року її сина ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, міститься повідомлення про те, що це сповіщення є підставою для подання документів для надання пільг у встановленому законодавством порядку, не означає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявний спір.
Тож, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатись в порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. 
Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання щодо можливості відкрити провадження у справі та здійснити розгляд справи в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, з порушенням прав заявниці на доступ до правосуддя.
Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального та процесуального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права.
Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2026року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2026року — скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2026року.

Судді: