КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року № 320/58446/25
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді - Діски А. Б., 
за участі секретаря судового засідання – Безуглої А. С.,
представника позивача – Гороховської А. О.,
представника відповідача – Мазурак В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ТОВ "МПК ТАЕРС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МПК ТАЕРС", звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві № 0708100707 від 31.07.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що прийняте податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки при реалізації товарів через мережу Інтернет (інтернет сайт: www.mpk-tyres.com.ua) ТОВ «МПК ТАЕРС» не отримує безпосередньо коштів від покупця, а отримує такі кошти від фінансової установи, розрахунки з якою для останнього є безготівковими.
При цьому, позивач вказує, що реалізація товару через мережу Інтернет не передбачає в собі чітко визначеного місця реалізації товару (послуги), а за місцем проведення розрахунку за товар позивач не отримує коштів. Такі грошові кошти надходять ТОВ «МПК ТАЕРС» в безготівковій формі від фінансової установи. Розрахунки у готівковій формі безпосередньо з ТОВ «МПК ТАЕРС» не здійснюються, всі розрахунки проводяться із залученням фінансової установи. У зв`язку з чим позивач не зобов`язаний проводити розрахункові операції з продажу товарів з застосуванням РРО та/або ПРРО та створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків).
Представник позивача вказує, що в діях відповідальних осіб ТОВ «МПК ТАЕРС» відсутній будь-який умисел щодо посягання на встановлений порядок ведення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, визначений Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995, а відтак відсутній склад податкового правопорушення. Отже, висновок ГУ ДПС у місті Києві щодо нарахування штрафних санкцій ТОВ «МПК ТАЕРС» за проведення розрахункових операцій з продажу товарів без застосування РРО та/або ПРРО, без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків) суперечить нормам чинного законодавства України, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 15.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що перевіркою встановлено факт продажу товарів в мережі Інтернет на умовах післяплати без застосування реєстратора розрахункових операцій та/або програмного реєстратора розрахункових операцій (РРО та/або ПРРО), без створення та видачі у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів на загальну суму 10951156,50 гривень.
Відповідач вказує, що обов`язок застосування РРО та/або ПРРО продавцем товарів у разі здійснення продажу з використанням послуг посередників залежить від умов договору між продавцем та таким посередником – надавачем послуг.
Відповідно до умов Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеного на сайті ТОВ «Нова Пошта», вбачається, що ТОВ «Нова Пошта» є експедитором. Також, відповідно до умов Договору на переказ коштів для суб`єктів господарювання, розміщеного на сайті ТОВ «НоваПей», останнє не є учасником операцій з купівлі-продажу товарів (послуг) або іншого правочину, укладеного між Платником та Отримувачем. Таким чином, між ТОВ «МПК Таерс» (код 42430532) як продавцем товарів, покупцями цих товарів, ТОВ «Нова Пошта» та ТОВ «НоваПей» відбуваються різні господарські операції.
Відповідач зазначає, що між ТОВ «МПК Таерс» та покупцями здійснюються операції купівлі-продажу товарів; між ТОВ «МПК Таерс» та ТОВ «Нова Пошта» – надання послуг з організації перевезень відправлень покупцям, між ТОВ «МПК Таерс» та ТОВ «НоваПей» – надання послуг з переказу належних йому коштів. 
Таким чином, експедитор не приймає від споживача післяплату за поштове відправлення у своєму відділенні, а так само як і продавець товарів отримує кошти за послуги за допомогою фінансового посередника, який по факту є третьою стороною відносин, не пов`язаних з купівлею-продажем товарів і надає аналогічні послуги як продавцю товарів, так і експедитору.
Крім того, небанківський фінансовий посередник зобов`язаний видавати фіскальний касовий чек на переказ коштів, як окрему операцію, в межах своєї ліцензованої господарської діяльності та отримує за це комісійну винагороду.
Відповідач вважає, що оскільки, відповідно до наведених вище умов договорів, суб`єктами (учасниками) безпосередньо операції купівлі-продажу товару є лише ТОВ «МПК Таерс» (продавець), який здійснює продаж товарів, і споживач (покупець), як отримувач такого товару. Саме тому, ТОВ «МПК Таерс» відповідно до Закону № 265 зобов`язаний видати відповідний розрахунковий документ, що підтверджує право власності на товари покупцю.
Поряд із зазначеним, відповідач зазначає, що вищевказані взаємодії ТОВ «МПК Таерс» із покупцями підпадають під дію регулювання частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України.
Таким чином, відповідач зазначає, що в даному випадку посередницькі функції ТОВ «Нова Пей» не змінюють суті правовідносин між продавцем і покупцем, і не усувають обов`язку продавця видати фіскальний чек, як цього вимагає пункт 11 статті 8 Закону № 1023-XII, а саме: в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів: «Розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару».
Представником позивача було подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що переказ коштів з платіжного рахунку на платіжний рахунок не змінює правової природи цієї операції, оскільки вона все одно залишається безготівковим переказом між рахунками, без застосування платіжних карток, готівки, чеків, жетонів чи інших розрахункових інструментів у місці продажу товару (надання послуги). 
Ухвалою суду від 09.03.2026, занесеною до протоколу судового засідання, було поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 04.05.2026, занесеною до протоколу судового засідання, зобов`язано представника позивача надати до суду додаткові письмові пояснення, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 15.06.2026.
Представником позивача було подано до суду письмові пояснення, в яких, крім іншого, зазначає, що при реалізації товарів шляхом доставки ТОВ «Нова пошта», позивач не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою для останнього є безготівковими на підставі укладеного договору між позивачем та ТОВ «НоваПей».
Позивач звертає увагу, що відповідач в Акті перевірки чітко підтверджує, що позивач не отримував грошей напряму від покупців, оскільки це була післяплата через ТОВ «НоваПей» та що кошти прийшли на безготівковий рахунок позивача.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МПК ТАЕРС» є юридичною особою, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців за кодом 42430532 та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві.
Головними державними інспекторами Головного управління ДПС у м. Києві на підставі ст. 20, ст. 80 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) проведено перевірку з питань дотримання вимог Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, Кодексів законів про працю України від 10.12.1971 № 322 VIII (зі змінами та доповненнями), Законів України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями, від 01.06.200 № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (зі змінами та доповненнями), від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних набоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (зі змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (зі змінами та доповненнями) та інших нормативних актів, що підлягають перевірці проведено фактичну перевірку ТОВ «МПК ТАЕРС» (код ЄДРПОУ - 42430532).
Відповідно до Акту перевірки, ТОВ «МПК ТАЕРС» здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі непродовольчою групою товарів (шини та інше), в тому числі через мережу Інтернет. (Інтернет сайт www.mpk-tyres.com.ua). У суб`єкта господарювання відсутні зареєстровані РРО та/або ПРРО.
Перевіркою порядку проведення розрахунків встановлено здійснення ТОВ «МПК ТАЕРС» операцій з продажу товарів за допомогою мережі Інтернет (Інтернет сайт: www.mpk tyres.com.ua) на умовах накладеного платежу (післяплата) та за участі фінансового посередника ТОВ «НоваПей» (код 38324133) без застосування РРО та/або ПРРО, без формування та видачі відповідних розрахункових документів на суму 10951156,50 грн (в т.ч. 02.10.2023 на суму 53564,84 грн порушення вчинено вперше) та за період з 03.10.2023 по 19.06.2025 на суму 10897591,66 грн (наступні вчинені порушення), про що було складено Акт фактичної перевірки № 55620/Ж5/26/15/07/42430532 від 27.06.2025 (далі – Акт).
17.07.2025 позивачем подано до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення на Акт фактичної перевірки № 55620/Ж5/26/15/07/42430532 від 27.06.2025. 
Головним управлінням ДПС у м. Києві 30.07.2025 було винесено рішення про результати розгляду заперечень № 27534/Ж12/26-15-07-07-01-05, згідно якого висновки акта залишено без змін, а заперечення - без задоволення. 
На адресу позивача було надіслано податкове повідомлення-рішення № 0708100707 від 31.07.2025, згідно якого до позивача було застосовано штраф на загальну суму 16 399 952 грн. 34 коп. за порушення пункту 1, пункту 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95 -ВР від 06.07.1995 зі змінами та доповненнями, а саме: проведення розрахункових операцій з продажу товарів на загальну суму 10 951 156,50 грн. без застосування РРО та/або ПРРО, без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів (фіскальних чеків).
Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач 12.08.2025 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення № 0708100707 від 31.07.2025.
08.10.2025 ДПС України винесено рішення про результати розгляду скарги №29146/6/99-00-06-03-02-06, згідно якого залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м Києві № 0708100707 від 31.07.2025, а скаргу – без задоволення.
Рішення про результати скарги було отримано позивачем 14.10.2025.
Позивач не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства Податковий кодекс України (далі ПК України).
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що передбачено пунктом 75.1 статті 75 ПК України.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Згідно пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки за наявності підстав, визначених у зазначеній правовій нормі.
Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено що, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання 100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій.
До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо (ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).
Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Для цілей цього Закону розрахунки при організації та проведенні азартних ігор є розрахунковими операціями (ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).
Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом (п. 13 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»).
Як вбачається судом з Акту перевірки, позивач здійснював продаж товарів за допомогою мережі Інтернет на умовах накладеного платежу (післяплата), оплата товару здійснювалась з використанням системи NovaPay.
Як вбачається судом з матеріалів справи, відповідно до наданих виписок АТ КБ «Приватбанк» за період з 10.10.2023 по 19.06.2025, на розрахунковий рахунок платника податків ТОВ «МПК ТАЕРС» від небанківської установи ТОВ «НоваПей» (код ЄДРПОУ 38324133) надходили кошти з призначенням платежу «Переказ коштів по платежам, прийнятим від населення за товари згідно реєстру №…. та заяви про приєднання до умов договору на п.к. (а.с. 103-119).
Послуги з організації перевезення відправлень здійснювались ТОВ «Нова Пошта» (код ЄДРПОУ 31316718).
Відповідно до умов Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, розміщеного на сайті ТОВ «Нова Пошта», вбачається, що ТОВ «Нова Пошта» є експедитором (а.с. 39).
Відповідно до умов Договору на переказ коштів для суб`єктів господарювання, розміщеного на сайті ТОВ «НоваПей», ТОВ «НоваПей» є платіжною установою та не є учасником операцій з купівлі-продажу товарів/робіт/послуг або іншого правочину укладеного між Платником та Отримувачем (а.с. 50-69).
Таким чином, між позивачем, як продавцем товарів, та покупцями цих товарів, ТОВ «Нова Пошта» та ТОВ «НоваПей» відбуваються різні господарські операції:
між позивачем та покупцем здійснюються операції купівлі-продажу;
між позивачем та ТОВ «Нова Пошта» здійснюються послуги з організації перевезення відправлень;
між позивачем та ТОВ «НоваПей» здійснюються послуги з переказу коштів.
Як зазначив контролюючий орган, відповідно до наведених вище умов договорів, суб`єктами (учасниками) безпосередньо операції купівлі-продажу товару є лише позивач (продавець), який здійснює продаж товарів, і споживач (покупець), як отримувач такого товару. Саме тому продавець, а не надавач платіжних послуг, зобов`язаний видати відповідний документ, що підтверджує право власності на товари покупцю.
Таким чином, на думку контролюючого органу, вищезазначене встановлює обов`язок застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій, формування та надсилання разом із товаром розрахункового документа встановленої форми та змісту.
Проте, суд зазначає, що такі висновки контролюючого органу не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Згідно з п. 10 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Згідно з ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Як було зазначено контролюючим органом у відзиві на позовну заяву, відповідно до умов Договору на переказ коштів для суб`єктів господарювання, розміщеного на сайті ТОВ «НоваПей», ТОВ «НоваПей» є платіжною установою та не є учасником операцій з купівлі-продажу товарів/робіт/послуг або іншого правочину укладеного між Платником та Отримувачем.
Переказ коштів з рахунку ТОВ «Нова Пей» на розрахунковий рахунок позивача є окремою господарською операцією, яка не має жодного відношення до договорів купівлі-продажу укладених з покупцями.
Розрахунковою операцією, в силу вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», серед іншого є та операція коли суб`єкт господарювання приймає (отримує) від покупця готівкові кошти, платіжні картки, платіжні чеки, жетони тощо безпосередньо за місцем реалізації товарів (послуг), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця.
У свою чергу, місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо (ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).
З огляду на викладене, суд зазначає що оплата товарів, реалізованих позивачем кінцевим споживачам в мережі інтернет, здійснюється із залученням зазначеної фінансової компанії та проводиться наступним чином:
- кінцевий споживач ініціює грошовий переказ з метою оплати вартості товару, придбаного в мережі інтернет, через фінансову компанію шляхом внесення готівкових або безготівкових коштів (із застосуванням банківської карти) для подальшого їх переказу Підприємцю;
- грошові кошти внесені кінцевими споживачами (у готівковій або безготівковій формі) в якості оплати за товар Підприємця зараховуються на рахунок відповідної фінансової компанії та в подальшому, згідно умов договорів укладених Підприємцем з фінансовою компанією, перераховуються на рахунок Підприємця.
Отже, в даному випадку ТОВ «МПК ТАЕРС» не є тим суб`єктом господарювання, який проводить розрахункові операції безпосередньо в місці реалізації товару та фактично отримує кошти за придбаний споживачем товар в мережі інтернет через небанківську фінансову установу, яка отримала ліцензію Національного банку України, виключно в безготівковій формі.
Позивач не здійснював приймання від покупців готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів, не видавав готівкових коштів за повернутий покупцем товар та не здійснював будь-яких операцій, які підпадали б під визначення «розрахункова операція» відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Як встановлено судом з матеріалів справи, ТОВ «МПК ТАЕРС» (Отримувач послуг) 06.12.2022 шляхом підписання заяви №4489742430532 приєднався до умов Договору на переказ коштів із фінансовою установою - Товариством з обмеженою відповідальністю «НоваПей» (а.с. 41).
ТОВ «НоваПей», код ЄДРПОУ 38324133 внесено до реєстру фінансових установ та здійснювало свою діяльність на підставі Ліцензії Національного банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №11/1 від 17.10.2014 та на підставі Ліцензії Національного банку України на надання фінансових платіжних послуг №21/770-рк від 28.04.2023 (рішення про включення до Реєстру платіжної інфораструктури, що ведеться Національним банком України, від 28.04.2023 за №21/770-рк).
Отже, юридична особа, яка залучена ТОВ «МПК ТАЕРС» для надання послуг з переказу коштів, у періоді, що перевірявся, була належним чином зареєстрованою фінансовою компанією, яка володіла ліцензією на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків та ліцензією на надання фінансових платіжних послуг.
Відповідно до п. 1.1 Договору на переказ коштів, фінансова установа бере на себе обов`язки щодо надання Отримувачу послуг з переказу коштів, в тому числі приймання Платежів на користь Отримувача, а Отримувач зобов`язується сплатити винагороду за надані Фінансовою установою послуги відповідно до умов Договору.
Саме на підставі зазначеного Договору фінансова компанія перераховувала у безготівковій формі грошові кошти ТОВ «МПК ТАЕРС».
Таким чином, при реалізації товарів в мережі Інтернет ТОВ «МПК ТАЕРС» не отримує безпосередньо кошти від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою для останнього є безготівковими.
При цьому, реалізація товару через мережу Інтернет не передбачає в собі чітко визначеного місця реалізації товару (послуги), а за місцем проведення розрахунку за товар позивач не отримує коштів. Такі грошові кошти надходять позивачу в безготівковій формі від фінансової установи.
Зворотного відповідачем не було доведено та матеріали справи не містять.
Відповідно до п. 3, 21, 52, 53 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів; ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач; отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі; переказ коштів без відкриття рахунку - платіжна послуга, що надається платнику з метою переказу коштів у готівковій чи безготівковій формі отримувачу або надавачу платіжних послуг, який діє від імені отримувача, під час якої надавач цієї послуги не використовує відкритий у нього рахунок платника та/або отримувача.
Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги», ініціатором платіжної операції може бути платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції).
Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги», ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом:
1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок;
2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції;
3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою;
4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції;
5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей;
6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи.
Згідно з п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, готівкові розрахунки - платежі готівкою суб`єктів господарювання і фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов`язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.
Пунктом 10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 регламентовано, що розрахунки суб`єктів господарювання та фізичних осіб у разі їх здійснення готівкою без відкриття поточного рахунку шляхом унесення готівки до банків або небанківських фінансових установ, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, для подальшого її переказу на рахунки інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими.
Таким чином, позивач при реалізації товарів (послуг) через Інтернет не отримує безпосередньо коштів від споживача, а отримує такі кошти від фінансової компанії, розрахунки з якою для останнього є безготівковими.
Отже, суд зазначає, що якщо споживач (клієнт) замовив товар на вебсайті продавця (зокрема, в інтернет-магазині) і не здійснював передоплату, а доставку товару здійснила служба доставки на підставі договору, то реєстратор розрахункових операцій застосовує служба доставки, безпосередньо при передачі товару покупцю та отримання оплати від нього (в тому числі із застосування сервісів переказу коштів).
Застосування реєстратору розрахункових операцій не є обов`язковим у разі продажу продавцем товару виключно на умовах післяплати та доставки таких товарів поштою або службами кур`єрської доставки.
Таким чином, операції платника податків за якими на рахунок позивача надходили кошти від ТОВ «НоваПей» не мають ознак розрахункових в розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки, в момент отримання товару оплату проведено у відділені служби кур`єрської доставки або поштовому відділені чи в іншому місці доставки, а отже позивач не мав обов`язку проводити такі операції через реєстратори розрахункових операцій.
Вищезазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.06.2026 у справі № 520/27700/25.
Пунктом 111.2 статті 111 Податкового кодексу України передбачено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Згідно з вимогами п.112.7 ст.112 Податкового кодексу України, усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
У пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як i платника податків, так і контролюючого органу.
Положеннями п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Верховний Суд у постанові від 03.06.2026 у справі № 520/27700/25 дійшов висновку, що надаючи дефініцію поняттю «розрахункова операція» неможливо чітко визначити вичерпний перелік дій, які ним могли б охоплюватись. Водночас, оскільки, реалізація товарів дистанційним способом, зокрема за допомогою мережі Інтернет зі здійсненням їх поставки ТОВ «Нова Пошта» на умовах післясплати за рахунок використання послуг фінансових установ останні роки набуває все більшого поширення та на даний момент є досить розповсюдженим способом ведення підприємницької діяльності у випадку, якщо законодавець вважає, що отримання коштів продавцем товару від покупців за результатами відповідних операцій є «розрахунковою операцією» мав чітко це передбачити, а не виходити з можливості віднесення відповідних операцій до поняття «тощо».
Водночас Верховний Суд звернув увагу на те, що Комітет з питань фінансів, податкової та митної політики Верховної Ради України в листі «Щодо застосування РРО/ПРРО з 1 січня 2022 року» від 30 грудня 2021 року №04-32/10-2021/409504, який був складений у зв`язку з надходженням численних звернень від фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку, щодо проблемних питань застосування РРО/ПРРО з 1 січня 2022 року та відсутності однозначної позиції державних органів з цих питань та адресований Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державній податковій службі України та фізичним особам - підприємцям, які є платниками єдиного податку надаючи відповідь на питання «Як проводити розрахункову операцію у разі продажу товарів з доставкою товарів через служби доставки?» зазначив наступне: «У разі оформлення продажу товарів з післяплатою (накладний платіж) необхідність застосування РРО/ПРРО залежить від умов договору між продавцем та перевізником. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним в момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (частина 2 статті 664 Цивільного кодексу України). Продавець у такому випадку вкладає в поштове відправлення документи на товар (товарний чек, накладна тощо).
У цьому випадку розрахунки здійснюються в місці отримання товару між покупцем і перевізником, який повинен видати фіскальний чек на приймання готівки чи платіжної картки. В подальшому розрахунки за товар здійснюються між перевізником та продавцем згідно договору між продавцем та перевізником. Якщо перевізник перераховує кошти продавцю на поточний рахунок, РРО/ПРРО не застосовується, в іншому випадку продавець зобов`язаний видати фіскальний чек на товар покупцю шляхом надіслання на електронну пошту, мобільний телефон тощо.».
Відтак, ще в кінці 2021 року законодавчий орган був обізнаний про те, що питання проведення розрахункової операцій у разі оформлення продажу товарів через службу доставки з післяплатою є проблемним питанням для багатьох суб`єктів господарювання, яке не має чіткого законодавчого врегулювання, водночас навіть на час розгляду справи в суді касаційної інстанції дане питання належним чином на законодавчому рівні не врегульовано.
Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пунктів 70 та 71 Рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» «суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини» «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» та «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі»). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»). Тобто, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися саме на державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії», та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia).
Превентивним засобом недотримання законодавцем верховенства права є впровадження та існування в Україні принципу презумпції правомірності рішень платника податку ("in dubio pro tributario").
Саме порушення наведеного принципу слугувало неодноразовою підставою для ухвалення Європейським судом з прав людини рішень, якими констатувалась обставина наявності в українського податкового законодавства неузгодженостей та помилкового тлумачення такого законодавства на користь держави (зокрема див. справи "Сєрков проти України" "Щокін проти України", "Довбишев проти України").
Окрім того, за змістом рішень ЄСПЛ у справах "Вєренцов проти України", "Кантоні проти Франції" відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить в тому числі й на судових органах, які застосовують та тлумачать закони. Роль судового рішення, покладена на суди, полягає саме в тому, щоб розвіяти такі сумніви щодо тлумачення, які залишаються, беручи до уваги зміни в повсякденній практиці.
Відтак, Верховний Суд у постанові від 03.06.2026 дійшов висновку, що враховуючи відсутність чіткого законодавчого віднесення операцій з зарахування коштів на розрахунковий рахунок суб`єкта господарювання за товар, поставку якого було здійснено за відсутності будь-якої попередньої оплати та на умовах післясплати з використанням послуг небанківських установ до розрахункових у Суду відсутні підстави вважати, що у позивача виникав обов`язок щодо використання РРО при здійснення поставки товару на умовах його післясплати з отриманням оплати за нього через небанківськи установи ТОВ «Пост Фінанс»/ТОВ«НоваПей» на його розрахунковий рахунок.
Також Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що отримавши замовлення в інтернет-магазині без здійснення покупцем передоплати, на стадії передачі товару службі доставки продавець не може беззаперечно знати, що покупець гарантовано придбає товар та відповідно здійснить переказ коштів.
Тобто, на стадії відправки товару продавцем господарська операція фактично не є завершеною і він не може контролювати ані саму подію завершення, ані момент здійснення такої операції.
Суд зазначає, що сутність поняття «договір», як визначеного в ЦК України, так і в Законі України «Про електронну комерцію» при наведенні визначення терміну «електроний договір» полягає в домовленості двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому у випадку, якщо договір є двостороннім, до яких віднесено і договір купівлі-продажу як права, так і обов`язки мають виникати в кожної зі сторін.
При цьому, щоб договір купівлі-продажу відбувся, в розумінні моменту видачі розрахункового документу, необхідна сукупність вимог, а саме передача товару (або зобов`язання його передати) та приймання товару (зобов`язання прийняти) і сплата за нього грошових коштів (що є підставою для видачі розрахункового документу).
Водночас у випадку якщо на момент передачі позивачем до служби доставки, а саме, ТОВ «Нова Пошта» товару, оплата якого буде здійснюватись виключно в момент його отримання в службі доставки (післясплата) без проведення навіть часткової передоплати, договір купівлі-продажу не може вважатися таким, що відбувся, оскільки хоча позивач і направив покупцю товар, тобто реалізував частину обов`язків, які виникають нього у випадку укладення відповідного договору, водночас він не набув права вимагати від покупця виконання його частини обов`язків, а саме: прийняти та оплатити товар.
А тому, доводи відповідача про те, що відносини в яких оплата здійснюється вже після доставки товару експедитором підпадають під дію регулювання частини 1 статті 694 ЦК України, відповідно до якої договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу є необґрунтованими.
Твердження відповідача про те, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві, а тому товар вважається врученим покупцю, а отримання товару без оплати дає підстави позивачу на стягнення боргу з покупця суд вважає безпідставними. Так, визначальним для стягнення боргу з покупця є фактичне отримання ним товару, водночас у випадку, якщо покупець не отримав відповідний товар, то підстави для стягнення з нього вартості відповідного товару відсутні.
Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду від 03.06.2026 у справі №520/27700/25, суд зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у м. Києві є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 30280 грн судового збору.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн.
Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу майнового характеру на суму 16 399 952 грн, тому позивач за подання даної позовної заяви повинен був сплатити судовий збір у розмірі 30280,00 грн.
При цьому суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позовна заява подана представником позивача через підсистему «Електронний суд», тому ставка судового збору в даному випадку повинна становити 24224,00 грн.
Таким чином, судові витрати згідно зі статтею 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 24224,00 грн.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (частина друга статті 7 Закону України «Про судовий збір»).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК ТАЕРС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0708100707 від 31.07.2025.
Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19 ЄДРПОУ 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПК ТАЕРС" (3025, місто Київ, Столичне шосе, будинок 98 ЄДРПОУ 42430532) витрати зі сплати судового збору в розмірі 24224,00 грн.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.