справа №176/1751/26
провадження №2-о/176/79/26

РІШЕННЯ
Іменем України

26 травня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області 
у складі: головуючої судді Павловської І.А., 
за участі секретаря Ніколенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовті Води, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Черниш Т.І. звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .
Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Жовті Води Дніпропетровської області.
Вказує, що його рідною сестрою є ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років помер батько сторін у справі – ОСОБА_3 .
Після його смерті відкрилась спадщина на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав йому на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Жовтоводською державною нотаріальною конторою 12 вересня 1992 року, р. №1-6079.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що його сестра ОСОБА_2 із заявою нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька у передбачений законом шестимісячний строк не зверталася, оскільки не мала та не має такого наміру.
Заявник,після смерті батька — ОСОБА_3 , у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані з ним спільним побутом та вели спільне господарство.
Заявник наголошує, що він доглядав за батьком, оскільки у зв`язку з похилим віком та незадоволеним станом здоров`я він потребував допомоги, як у побуті, так і в питаннях самообслуговування.
Заявник купував ліки та продукти харчування, в належному стані утримував будинок, а після смерті батька займався організацією його поховання.
У зв`язку з викладеним я вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки від її прийняття не відмовлявся, вступив в управління та володіння спадковим майном.
Будучи єдиним спадкоємцем, який бажав прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , заявник звернувся до державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Водолазької Т.Ф. з питання отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, отримав відмову, оскільки не був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, не подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк та не надав документи про підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті. 
Отже, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно йому для подальшого проведення нотаріальних дій та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що змусило заявника звернутись до суду.
Ухвалою судді від 01 травня 2026 року відкрито провадження по справі.
У судове засідання заявник не з`явився. При цьому, представник заявниці – адвокат Черниш Т.І. надала клопотання, в якому просить розглянути справу без участі заявника та його представника. Заяву підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.
Від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява, де вона погоджується з обставинами викладеними заявницею у своїй заяві. Щодо задоволення заяви не заперечую. 
Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_3 , підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданим Жовтоводським міським бюро РАЦС Дніпропетровської області 19.03.1973 року.
В свою чергу, ОСОБА_2 є донькою спадкодавця ОСОБА_3 та, відповідно, рідною сестрою Заявника, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 , виданим міським РАЦС м. Сарань Карагандинської області 21.03.1958 року.
Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія НОМЕР_4 , виданим Богдано- Надеждівською сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської обл. 22.07.1978 року, підтверджується факт зміни дошлюбного прізвища сестри Заявника « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 .
Після його смерті відкрилась спадщина на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав йому на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Жовтоводською державною нотаріальною конторою 12 вересня 1992 року, р. №1-6079.
Заявник ОСОБА_1 будучи спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк не звертався. 
Як спадкоємець за законом першої черги, який фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , заявник звернувся до державного нотаріуса Жовтоводської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Водолазької Т.Ф. з питання отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, отримав відмову, оскільки не був зареєстрований разом зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, не подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк та не надав документи про підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті. 
На підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно із Актом про проживання від 13 квітня 2026 року, який підписали мешканці селища Мирне ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останні підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.
Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку.
Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.
Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку спадкодавця спільно, знайшов своє підтвердження у досліджених матеріалах справи.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.
Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме: його підтвердження необхідне заявнику для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщинизадовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за місцем проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати віднести на рахунок заявника.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА