ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року          м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача      ОСОБА_1 
суддів         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
при секретарі судового засідання    ОСОБА_4 
за участю сторін судового провадження:
прокурора        ОСОБА_5 
обвинуваченого      ОСОБА_6 
захисників       ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12024262060000196 від 12.04.2024 року, за апеляційними скаргами прокурора у провадженні – прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2026 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вашківці, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, депутата Вашківецької міської ради, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -
УСТАНОВИЛА:
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2026 року  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за проведення судової експертизи дослідження ґрунтів в сумі 3 029,12 (три тисячі двадцять дев`ять гривень дванадцять копійок ) в дохід держави.
Вирішено долю речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
Як було встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, обвинувачений  ОСОБА_6 12.04.2024 року біля 03 год 30 хв., діючи умисно, всупереч до вимог законодавства, а саме: ст. 13 Конституції України, ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»,
ЄУНСС: 713/3675/25  Суддя-доповідач у 1-ій інстанції: ОСОБА_10 
НП: 11-кп/822/153/26  Суддя-доповідач: ОСОБА_1 
ст. 19 Кодексу України «Про надра», п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 59 від 27.01.1995 року «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів»," Постанови Кабінету Міністрів України за № 557 від 12.07.2005 року «Про затвердження порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», тобто не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та видобування корисних копалин, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, шляхом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, перебуваючи на березі русла річки Черемош, що в адміністративних межах міста Вашківці, Вижницького району, Чернівецької області, шляхом знімання верхнього шару ґрунту лопатою, здійснив видобуток піщано-гравійної суміші, яку завантажив на транспортний засіб марки «ГАЗ - 53» реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`ємом 3,08 метра кубічних.
Згідно із висновком судової експертизи ґрунтів за № СЕ-19/126-24/4557-ФХД від 27.05.2024 року, зразок ґрунту, який вилучений під час огляду місця події 12.04.2024 в місті Вашківці, Вижницького району, Чернівецької області із піщано-гравійною сумішшю, що перебувала в кузові вантажного автомобіля марки «ГАЗ - 53» реєстраційний номер НОМЕР_1 , є середньо карбонатним піщаним ґрунтом, тобто піщано-гравійною сумішшю, з кількісним вмістом гравію - 70,73%.
Зразок ґрунту, що був вилучений під час огляду місця події - з місця незаконного видобутку 12.04.2024 року в місті Вашківці Вижницького району Чернівецької області із піщано-гравійною сумішшю, що перебувала в котловані русла річки Черемош, є середньо карбонатним піщаним ґрунтом, тобто піщано- гравійною сумішшю, з кількісним вмістом гравію - 71,27%.
Надані на дослідження зразок піщано-гравійної суміші, яка відібрана для експертного дослідження під час огляду місця події 12.04.2024 року в місті Вашківці Вижницького району із піщано-гравійною сумішшю, що перебувала в кузові вантажного автомобіля марки «ГАЗ - 53» реєстраційний номер НОМЕР_1 та з піщано-гравійною сумішшю, що перебувала в котловані русла річки Черемош, мають загально родові ознаки за кольором, карбонатністю та гранулометричним складом.
Відповідно до положень пункту 3.6 «Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ піску та гравію», затвердженої наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин при Міністерстві охорони навколишнього природного середовища України № 198 від 25.06.2007 року піщано-гравійна порода - є сипка гірська порода з вмістом гравійної складової більше 30 % та згідно з «Переліком корисних копалин загальнодержавного значення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року, сировина піщано-гравійна (галька, піщано- гальковий матеріал, гравій, ракуша), відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.
Відповідно до розрахунку наданого Державною екологічною інспекцією Карпатського округу вартість заподіяних збитків державі внаслідок самовільного користування надрами, тобто незаконного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення у вигляді піщано-гравійної суміші об`ємом 3,08 метра кубічних становить 8 363 (вісім тисяч триста шістдесят три) гривні 6 копійок.
На вказаний вирок прокурор у провадженні – прокурор Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисники обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокати: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_9 вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій  ОСОБА_6 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання із застосуванням статті 69 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. в іншій частині оскаржуваний вирок просив залишити без змін.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд призначаючи  ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, порушив вимоги ст. 69 КК України, та призначив покарання у меншому розмірі – 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, хоча мінімально встановлений законом розмір становить – 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Зі змісту апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вбачається, що останні просять скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження, оскільки судове засідання, яке було призначено на 04.02.2026 року не фіксувалося.
Стверджують, що суд першої інстанції безпідставно повернувся зі стадії судових дебатів на стадію початку судового розгляду та фактично вчинив всі процесуальні дії двічі, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку.
Вказують на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання трудового колективу ТзОВ «Вашківецький міський ринок» про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, обмежившись формальним викладенням висновку без належного аналізу обставин, які мають істотне значення для вирішення цього питання.
Зазначають, що подане клопотання містило відомості про особу обвинуваченого, його поведінку, ставлення до праці, характеристику з місця роботи та готовність трудового колективу взяти його на поруки, до того ж, сторона обвинувачення не заперечувала щодо задоволення цього клопотання, однак ці дані фактично залишилися поза увагою суду. 
Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг не надходило.
Однак надійшло заперечення від прокурора у провадженні – прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_11 на апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зі змісту якого вбачається, що останній просить в задоволенні вказаної апеляційної скарги – відмовити. 
Представник потерпілого – Вашківецької міської ради - ОСОБА_12 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явився, при цьому, від нього надійшла заява про розгляд апеляційних скарг за його відсутності, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого  ОСОБА_6 та його захисників - адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених у ній, однак заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, позицію прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_9 апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, у ній зазначених, однак заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_6  у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 240 КК України в апеляційних скаргах прокурора та захисників не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.
Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.
Стороною обвинувачення оскаржується правильність призначеного обвинуваченому  ОСОБА_6  покарання.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного  ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до наступного.
Зі змісту статей 50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи  ОСОБА_6  покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належать до нетяжких злочинів проти довкілля, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, особу винного, який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на утриманні якого перебуває одна малолітня дитина. 
Обставинами, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, районним судом встановлено: щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, згідно пред`явленого обвинувачення, районним судом не встановлено.
Наведене вище, дало можливість суду першої інстанції визначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією інкримінованої йому статті у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання, судова колегія вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому із застосування ст. 69 КК України є правильним, однак погоджується із позицією сторони обвинувачення щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України, виходячи із наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Однак, всупереч Закону, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання із застосування ч. 1 ст. 69 КК України у розмірі який більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 240 КК України, а саме – 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, хоча мінімально встановлений законом розмір становить – 2 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, то вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з постановленням нового вироку в цій частині відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Так, судова колегія апеляційного суду, виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховує тяжкість кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином проти довкілля, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, на утриманні якого перебуває одна малолітня дитина, його вік, те, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває,
Обставинами, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, встановлено: щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, згідно пред`явленого обвинувачення, не встановлено.
Беручи до уваги вищенаведене та конкретні обставини даного кримінального провадження, за яких вчинено діяння, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та наявність обставин які пом`якшують покарання, поведінку  ОСОБА_6 до і після вчинення кримінального правопорушення, те, що останній з самого початку досудового слідства давав чіткі показання та співпрацював з органами досудового слідства, зробив належні висновки, шкодує про вчинене та добровільно відшкодував шкоду.
Судова колегія вказані обставини визнає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого  ОСОБА_6 злочину та, з урахуванням особи винного, дає підстави для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Саме таке покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн, є доцільним та виправданим в аспекті визначеної законом мети покарання, і не тільки щодо виправлення та перевиховання обвинуваченого, а й щодо превенції вчинення злочинів.
Вказане узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) у яких Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що судом першої інстанції не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження, оскільки судове засідання, яке було призначено на 04.02.2026 року не фіксувалося та що суд першої інстанції безпідставно повернувся зі стадії судових дебатів на стадію початку судового розгляду та фактично вчинив всі процесуальні дії двічі, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку, судова колегія апеляційного суду вважає безпідставними та такими, які не відповідають дійсності виходячи із наступного.
Так, колегією суддів із матеріалів даного кримінального провадження, зокрема, із журналів судових засідань від 04.02.2026 року № 5845217, від 24.02.2026 року № 5962041 та файлів технічної фіксації було встановлено, що 04.02.2026 року відбулося відкрите судове засідання, фіксація якого із технічних причин не зберіглось. У зв`язку із чим, 24.02.2026 року головуючим суддею 24.02.2026 року під час відкритого судового засідання було повідомлено учасників судового процесу: обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_12 , прокурора ОСОБА_13 про вказані обставини та поставлено на обговорення можливість оголошення суті обвинувального акту ще раз, з початку, щоб не допустити істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на законність та вмотивованість кінцевого судового рішення.
Учасниками судового процесу, зокрема стороною захисту не було висловлено заперечень проти такого порядку. Після чого прокурором було оголошено суть обвинувального акту, визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, зокрема, учасниками процесу було погоджено скорочений порядок, передбачений ст. 349 КПК України.
Згідно правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 24.05.2023 року у справі № 761/37520/16) відсутність звукозаписів окремих судових засідань є підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на таку обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення. 
Беручи до уваги наведене, судова колегія апеляційного суду вважає, що процедура судового розгляду не була порушена, оскільки районним судом було вчинено усі дії для недопущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. 
Що стосується тверджень захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання трудового колективу ТзОВ «Вашківецький міський ринок» про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, то вони, на думку колегії суддів є надуманими, оскільки районний суд, при розгляді вищевказаного клопотання, яке було ним розглянуто двічі, виходив із положень ст. 285-288 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 1постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, згідно яких звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності, та мотивував прийняті рішення тим, що незаконним видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення, заподіяло шкоду державі, а також про наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень проти довкілля, до того ж, заявлені клопотання мали за мету уникнення відповідальності і покарання за вчинене ОСОБА_6 , а тому не вбачав підстав для передачі обвинуваченого на поруки колективу навчального закладу, де він працює, з цим погоджується і колегія суддів.
На підставі наведеного та керуючись статями 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у провадженні – прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити.
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2026 року відносно  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя доповідач:   Судді

____________   _______________   ________________
ОСОБА_1    ОСОБА_2     ОСОБА_3