Справа № 149/115/26 
Провадження № 33/801/439/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Костюка Сергія Миколайовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2026 року в справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Не погодившись із вказаною постановою, адвокат Костюк С.М. в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування  ОСОБА_1  транспортним засобом. Долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис не містить даних ні щодо керування водієм, ні щодо зупинки працівниками поліції транспортного засобу. Будь-яких свідків вказаної події матеріали справи не містять. Поліцейським не надано суду безперервного відеозапису.  ОСОБА_1 є громадянином іншої держави, а саме Республіки Молдова, при цьому даних про те, що останній володіє державною мовою в матеріалах справи немає. Отже, працівниками поліції під час оформлення матеріалів адміністративної справи формально були забезпечені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право користуватися послугами перекладача, якщо така особа не володіє мовою, якою ведеться провадження. Поліцейські не роз`яснювали права, передбачені ст. 268 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Костюка С.М., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556159, складеного поліцейським 1 взводу 2 роти 1 бат. БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Данилюком О.О., 01 січня 2026 року о 01 год. 15 хв. по вул. Нагірна, 1, в м. Хмільник водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в категоричні формі в повному обсязі. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом. Не містить таких даних і долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис.
Тобто ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556159 від 01 січня 2026 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій, яким є ОСОБА_1 , керував автомобілем «Land Rover», д.н.з. НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 пояснень щодо суті порушення не надав, від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України та від підпису протоколу відмовився.
Суд першої інстанції, дослідивши відеозапис встановив, що поліцейськими БПП було здійснено виїзд на виклик наряду Хмільницького РВП, якими під час комендантської години було зупинено транспортний засіб «Land Rover», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 .. Під час спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 керування транспортним засобом не заперечував, повідомив, що святкував новий рік у товариша, вживав алкоголь, із другом виникла суперечка, а тому він вирішив їхати до місця проживання. Аналогічні пояснення на відео дає його дружина та пояснює, що таксі в новорічну ніч вона викликати не могла, тому автомобілем керував чоловік. Після складення адміністративних матеріалів ОСОБА_1 повідомив, що транспортним засобом не керував. При цьому на місці зупинки транспортного засобу була лише одна особа, яка має право керування транспортними засобами - ОСОБА_1 , в машині були діти та дружина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка зазначила, що не керує автомобілем, що стало підставою для виклику водія - знайомої, яка забрала дітей та автомобіль ОСОБА_1 з місця події. 
Таким чином, суд першої інстанції вважав доведеним факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 , тоді як доказів керування автомобілем іншою особою суду не надано.
Вказані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані.
ОСОБА_1 також зазначає, що матеріали справи не містять безперервного відеозапису події.
Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до положень ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Тому поліцейські зобов`язанні фіксувати на відеокамеру проведення огляду водія на стан сп`яніння, відтак відеофіксація керування водієм авто, процес його зупинки чи складення адміністративних матеріалів, зокрема і роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не являється обов`язковим. Вказані факти доводяться в загальному порядку, визначеному ст.251 КУпАП.
Вказаний висновок суду першої інстанції також не спростований скаржником в апеляційній скарзі.
Загалом, доводи апеляційної скарги в цій частині дублюють клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, подане ним до суду першої інстанції, доводам якого суд першої інстанції надав мотивовану оцінку і які дублюються в апеляційній скарзі без спростування висновків суду в цій частині.
Тоді як за загальним правилом саме особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції (постанови).
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу незалучення працівниками поліції перекладача для ОСОБА_1 , який є громадянином Республіки Молдова. Сам скаржник в апеляційній скарзі не заперечує той факт, що він розумів те, про що йому говорили на державній мові. ОСОБА_1 лише зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту володіння українською мовою.
У статті 16 КУпАП зазначено, що іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.
З відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не висловлював свої непорозуміння з приводу того, що відбувається під час зупинки та після зупинки транспортного засобу.
Яким чином незалучення перекладача впливає на звільнення від відповідальності за вчинення правопорушення є незрозумілим, оскільки ОСОБА_1 сприймав та усвідомлював все сказане йому працівниками поліції. ОСОБА_1 розумів, про що його запитують. В якийсь моменту ОСОБА_1 намагався уникнути факту складання протоколу про адміністративне правопорушення, що також підтверджує факт усвідомлення того, що відбувається і наслідків за скоєне. У ході розмови співрозмовники розуміли один одного, ОСОБА_1 не просив надати йому ні адвоката, ні перекладача. Єдине, що він запитав поліцейського: «Що таке драгер».
За змістом ст. 276 КУпАП, на яку посилається скаржник, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.
У даному випаду провадження велося судом, а не поліцейським, однак, клопотань про залучення перекладача від ОСОБА_1 не надходило. 
Решта доводів апеляційної скарги (щодо свідків події, не роз`яснення прав) не впливають на висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно зроблений висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало