Справа №751/73/26
Провадження №3/751/339/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О. 
секретаря судового засідання Рак Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець, 

в с т а н о в и в:

Згідно адміністративного протоколу ОСОБА_1 інкримінувалося те, що 17.12.2025 о 11 год 34 хв в м. Чернігів по вул. Терборони 83 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Lanos д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому порядку в лікаря-нарколога водій відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
За даним формулюванням інкримінованого правопорушення стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП серії ЕПР1 №543083 від 17.12.2025.
У судове засідання 13.05.2026 ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Чикилевська О.В. не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, що не перешкоджає розглядові справи про адміністративне правопорушення.
Дослідивши адміністративний протокол та додані до нього матеріали справи, проаналізувавши відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, суд дійшов таких висновків. 
Аналіз відеозапису з нагрудної камери працівника поліції дає підстави для сумнівів в неупередженості працівників поліції при проведенні огляду та об`єктивному виявленні ознак наркотичного сп`яніння, з урахуванням такого. 
Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Як неодноразово зазначав суд у своїх рішеннях, виявлення в особи ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння є функцією та повноваженням посадових осіб Національної поліції. У разі виявлення ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння працівником поліції, такі ознаки повідомляються водію, і водій в силу пункту 2.5. Правил дорожнього руху зобов`язаний пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Незгода водія з виявленими ознаками сп`яніння не звільняє водія від обов`язку проходження огляду.
Заразом у межах даної справи суд вбачає низку об`єктивних та виключних обставин, які змушують суд частково відступити від свого попереднього висновку та надати оцінку наявним у матеріалах справи доказам на предмет питання, чи дійсно в особи існували ознаки наркотичного сп`яніння, та чи існували правові підстави для висловлення вимоги щодо проходження огляду з метою визначення стану наркотичного сп`яніння. Такими обставинами є: 
1) наявність ознак, що можуть свідчити про упереджене ставлення працівників поліції та необ`єктивність виявлення ознак наркотичного сп`яніння;
2) відсутність фіксації на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції ознак наркотичного сп`яніння;
3) наявність ознак спонукання до відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в лікаря-нарколога. 
При цьому суд зауважує, що в силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до критеріїв, що підлягають врахуванню при оцінці правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та добросовісність дій суб`єкта владних повноважень.
Попри те, що формально положення КАС України не є застосовними у межах справ за ст. 130 КУпАП, однак це не нівелює необхідності перевірки того, чи використовує суб`єкт владних повноважень свої повноваження саме з тією метою, якою вони надані законом, та чи відповідають дії суб`єкта владних повноважень вимогам добросовісності.
У тому разі, якщо під час розгляду справи суд дійде висновку, що використання працівниками поліції повноважень, передбачених пунктом 2.5. Правил дорожнього руху та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, здійснювалося із метою іншою, аніж визначена даними нормативними документами, такі обставини зумовлюють недопустимість протоколу у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП як доказу, одержаного із порушенням закону, та безумовно зумовлюють необхідність закриття провадження за ст. 130 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.
Повертаючись до обставин даної справи суд зауважує, що інкриміновані ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння мають спірний та непереконливий характер.
Так, на відеозаписі з бодікамери працівник поліції ставить низку питань ОСОБА_1 , спрямованих на з`ясування того, чи вивав останній наркотичні засоби: «Алкогольні напої вживали? А до наркотичних речовин як ставитесь?» (час відеозапису 11:36). До завдань розгляду даної справи не належить встановлення того, чи перебувала особа стані наркотичного сп`яніння, водночас відповіді особи можуть бути трактовані як такі, що свідчать про те, що особа мала певний досвід вживання канабісу, однак певний період часу назад (не в день складання адміністративного протоколу та не напередодні даної події), і запевняє працівників поліції, що на даний час перебуває в тверезому стані. 
При цьому працівник поліції уточнює: «А протягом місця вживали?» (час відеозапису 11:36). Суд не може не звернути увагу на те, що вживання наркотичних або психотропних речовин протягом місця не є тотожним перебуванню особи в стані наркотичного сп`яніння на час складання протоколу, а подібні питання працівників поліції зумовлені ймовірним виявленням метаболітів вживання наркотичних речовин в біологічних зразках людини протягом місця після їх вживання. Простішими словами - такі дії спрямовані не на визначення дійсного факту перебування особі в стані сп`яніння станом на час керування транспортним засобом, а можливістю саме лабораторного виявлення метаболітів наркотичних речовин у разі доставлення особи до медичного закладу. 
Також суд не може не звернути увагу на те, що пропозиція проходження огляду була фактично висловлена працівниками поліції ще задовго до нібито виявлення та повідомлення водієві ознак наркотичного сп`яніння: «Тобто в разі виявлення ознак ми можемо проїхати до лікаря-нарколога, так?» (11:36). Тобто суд акцентує увагу, що намір доставлення особи для проходження огляду був висловлений ще до нібито виявлення та повідомлення ознак наркотичного сп`яніння особі, що не може не викликати обґрунтованих сумнівів в неупередженості працівників поліції при проведенні огляду. 
Лише після даних відповідей ОСОБА_1 працівники поліції повідомляють нібито виявлені ними ознаки наркотичного сп`яніння, при цьому такі ознаки згідно матеріалів відеозапису з нагрудної камери працівника поліції є непереконливими. 
Далі з відеозапису вбачається проведення тесту на виявлення реакції зіниць на світло. При цьому тест відбувається в транспортному засобі працівників поліції, і розташування водія та поліцейського на паралельно розташованих водійському та пасажирському сидіннях (11:37), що не дозволяє побачити на відеозаписі бодікамери жодних обставин перебігу даного тесту. Іншими словами, ознака сп`яніння «розширені зіниці очей, що не реагують на світло» не зафіксована на відеозаписі. У подальшому працівник поліції неодноразово уточнює, чи вживала особа наркотичні речовини саме протягом одного місця (11:37).
Непереконливими є і відомості адміністративного протоколу щодо нібито наявності ознаки «різка зміна забарвлення шкіри обличчя». По-перше, слід зазначити, що ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в направленні на проходження огляд не конкретизовано яка саме зміна має місце (блідість, почервоніння тощо). З дослідженого відеозапису (11:36:34) вбачається, що ОСОБА_1 , знаходиться поруч із працівником поліції, і колір обличчя не має суттєвих відмінностей ані в бік блідості, ані в бік почервоніння. 
Подібного висновку слід дійти і щодо ознаки «виражене тремтіння пальців рук», оскільки матеріалами відеозапису такої ознаки не зафіксовано. Зокрема ОСОБА_1 заперечує дану ознаку та тримає перед камерою долоні, на яких відстуні помітні ознаки їх тремтіння (11:49), на що працівник поліції відповідає: «Я ж не лікар».
Про незгоду водія з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння свідчить і власноручний запис «не згоден» в адміністративному протоколі. 
На відеозаписі неодноразово вбачаються ознаки спонукання особи до відмови від проходження огляду шляхом: (з одного боку) повідомлення ймовірних негативних наслідків проходження огляду, а з іншого: неповідомлення особі того, що в ході медичного огляду лікарем-наркологом проводиться не лише лабораторне дослідження біологічної речовини, але й аналіз об`єктивного стану особи та наявності ознак сп`яніння (зокрема стану зіниць та їх реакції на світло, а також аналіз поведінки, стану шкіри та інших обставин, що можуть свідчити про наявність стану сп`яніння); наявності права оскарження результатів огляду в лікаря-нарколога в разі незгоди; аналогічний характер юридичної відповідальності як за відмову від проходження огляду, так і за керування в стані сп`яніння. Як наслідок, в особи формується думка про безальтернативність її притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП навіть у тому разі, якщо особа вжила наркотичний засіб, однак до моменту керування сплинув тривалий період часу (дні, тижні тощо) та особа не перебуває в стані сп`яніння на момент керування, а також про більш сприятливий характер саме відмови від проходження огляду.
Фразами, що з боку стороннього спостерігача можуть бути трактовані саме як спонукання до відмови, є зокрема: 
- «Я не лікар, але роз`ясню, що в сечі наркотичні засоби тримаються …. Якщо протягом місця вживали і буде позитивний результат» (11:39);
- «Якщо щось покаже і буде позитивний результат – на ВСП буде» - тобто акцентується увага на можливому залученні Військової служби правопорядку, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем (11:43);
- «Я роз`ясняю, а ви самі приймаєте рішення – якщо водій погоджується їхати до лікаря-нарколога, здає аналізи, якщо результат позитивний – складається протокол, що водій керував у стані наркотичного сп`яніння (тобто знову ж таки – надається викривлена інформація щодо процедури огляду та наявності механізмів оскарження її результатів). Якщо водій відмовляється – то складається протокол, а ці не підтверджений факт чи перебував водій в стані сп`яніння" (11:47); 
- «В даний момент це не підтверджений факт, що ви вживали» (11:47); 
- «Якщо відмова – складається протокол. - Штраф? - Там не штраф, там протокол…» - тобто не повідомляються дійсні наслідки у виді безальтернативного адміністративного стягнення у формі штрафу 17 000 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік (11:49).
Тобто за наведеного чітко вбачається викривлене інформування водія про особливості проходження огляду, наслідки проходження, наявність механізму оскарження, наслідки складення адміністративного протоколу за відмову від проходження огляду, та формується помилкове переконання щодо вигідності відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. 
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» діяльність поліції здійснюється в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямована на задоволення їхніх потреб.
Згідно із пунктами 1, 2 та 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Згідно із вимогами розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, як затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб. 
Аналіз наведеного вище спілкування із працівниками поліції дає підстави для однозначного висновку про те, що з боку «розумного стороннього спостерігача» дії працівників поліції можуть бути трактовані як спонукання особи до відмови від проходження огляду. 
Як уже було зазначено вище, владні повноваження реалізуються працівниками поліції з виключно з метою, що визначена законом, та повинні відповідати критерію добросовісності. 
Однак жоден нормативно-правовий акт не передбачає таку мету реалізації повноважень поліції, як створення передумов для складення адміністративного протоколу, у тому числі шляхом некоректного роз`яснення наслідків поведінки особи, або специфіки та характеру процесуальних дій. 
Отже, працівники поліції повинні дотримуватися такої моделі поведінки в ході направлення особи на проходження огляду на визначення стану сп`яніння, яка виключала би її розумне тлумачення саме як спонукання до відмови від проходження огляду. 
Однак, у даному випадку дії працівників поліції таким вимогам щодо етичності дій працівників поліції у частині взаємодії з громадянином та в частині добросовісності при здійсненні такої взаємодії - не повною мірою відповідали.
Водночас, оскільки в даному випадку працівниками поліції було повідомлено особі некоректні правові наслідки відмови від проходження огляду та вчинено дії, які об`єктивно можуть бути розтлумачені як спонукання особи до відмови від проходження огляду, такі суттєві обставини, у сукупності із іншими наведеними вище порушеннями та недоліками при проведенні процедури огляду, зумовлює недопустимість складеного адміністративного протоколу як доказу через суттєве порушення процедури огляду. 
Суд також нагадує, що в силу висновків ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України», провадження у справі про адміністративні правопорушення є «кримінальним провадженням» для цілей ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ), а отже винуватість особи має бути доведена зібраними державним органом доказами за стандартом «поза розумним сумнівом». 
Про «кримінальний характер» даного провадження в світлі ЄКПЛ свідчить і тяжкість санкцій, що можуть бути застосовані до особи згідно статті 130 КУпАП, зокрема позбавлення спеціального права (права керування транспортним засобом) що є аналогічним одному з видів покарань, передбачених Кримінальним кодексом України, а також застосування штрафу в сумі, яка відповідає сумам штрафів, передбачених КК України за окремі види кримінальних правопорушень. 
Заразом, згідно зі статтею 6 ЄКПЛ кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Водночас загальноприйнятним у кримінальному провадженні є стандарт доказування винуватості особи «поза розумним сумнівом».
Щодо стандарту доказування «поза розумним сумнівом означає» у постанові Касаційного кримінального суду у складі ВС від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17 було наведено такий правовий висновок: цей стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Однак досліджені судом докази, зокрема зміст відеозапису з бодікамери працівника поліції, не доводять винуватість особи за стандартом «поза розумним сумнівом», що зумовлює закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
У даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган, уповноважений складати протоколи про адміністративні правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи якій інкриміноване вчинення такого порушення. Зокрема, такий обов`язок реалізується органом уповноваженим на складання протоколу за допомогою виготовлення відповідних процесуальних документів (протоколу) та збирання достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів, для їх скерування на розгляд до суду.
Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
За таких обставин, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 33-35, 40-1, 124, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд 

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова. 

Суддя: А.О. Діденко