ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2026 р. справа № 300/4912/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також – відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:
– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку і виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 31.03.2022 року в нульовому розмірі;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з урахуванням висновків суду, провести з 1 січня 2022 року відповідний перерахунок призначеної мені пенсії за віком згідно наданих довідок: № 01/01/09/07/02-315 від 22 листопада 2021 року ПАТ "Укрнафта" Структурна одиниця (філія) "Укрнафта буріння" № 02/1-724 від 19.11.2021 року виданої від 19.11.2021 року Східно-Сибірським філіалом ТОВ "РН-Буріння" про розмір отриманої ОСОБА_1 заробітної плати (доходу) у період з липня 2008 року по вересень 2021 року, наявного трудового і страхового стажу та фактично сплачених страхових внесків;
– визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо ненарахування 20 відсотків надбавки до пенсії, як жителю гірського населеного пункту;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати ОСОБА_1 надбавку, як жителю гірського населеного пункту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду йому було призначено пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до наявного у нього страхового стажу та фактично виплачених страхових внесків з 01.01.2022. Заробітна плата позивачу врахована за період роботи з 01.10.1988 по 30.09.1993, водночас, за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2022 заробітна плата позивача врахована в нульовому варіанті, незважаючи на надання позивачем до пенсійного органу відповідних довідок. З приводу періоду роботи з 01.07.2000 по 17.03.2008, то позивач вказує, що в нього відсутня можливість отримати відповідну довідку про розмір заробітної плати в російській федерації та вказує, що відповідачем не вжито жодних заходів для отримання від компетентних суб`єктів відомостей про розмір його заробітної плати за даний період роботи. Крім того, позивач зазначає, що у випадку наявності сумнівів, відповідач може звертатися із запитами до підприємств задля підтвердження відомостей довідок про розмір заробітної плати. Однак такі заходи органом пенсійного фонду не вживалися. Поряд з цим, позивач також звертає увагу на те, що йому не було нараховано доплату за проживання в населеному пункті, який має статус гірського, що свідчить про протиправну бездіяльність позивача, оскільки йому було надано всі необхідні для нарахування даної доплати документи. Відтак, просить позов задовольнити (а.с. 1-68).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 70-71).
01.08.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 0900-0803-7/38287 від 30.07.2025. Відповідач вказує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду було зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача певні періоди роботи та зобов`язано призначити позивачу пенсію за віком, що було зроблено відповідачем. Жодниї зобов`язань щодо врахування відомостей про заробітну плату позивача дане судове рішення не містить. Позивач зауважує, що ним врахування відомостей про заробітну плату можливе на підставі відомостей щодо сплати роботодавцем страхових внесків до бюджету. Відповідач вказує, що в нього відсутня зараз можливість перевірити відомості відповідного реєстру та звернутися із конкретним запитом до органів пенсійного забезпечення російської федерації. Можливість перевірити відомості довідки первинними документами також відсутня. Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу з урахуванням відомостей про заробітну плату відповідно до довідки № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021, то відповідач звертає увагу, що відомості про заробітну плату з даної довідки вже враховані при обчисленні пенсії позивача, що підтверджується відомостями протоколу за пенсійною справою позивача. Щодо нарахування позивачу доплати до пенсії за проживання в населеному пункті, який має статус гірського, то відповідач зауважує, що пунктом 6 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет на 2025 рік" передбачено, що частина друга статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" застосовуються в порядку та розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, з огляду на що, саме Кабінет Міністрів України був уповноважений на вирішення питань, що стосуються доплати до пенсії особі, яка проживає чи працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського. В той же час, відповідач зазначає, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, Кабінетом Міністрів України не було визначено такого порядку. Відповідач звертає увагу, що порядок встановлення відповідної доплати врегульовано нормами Постанови Кабінету Міністрів України № 793 від 02.07.2025 "Деякі питання встановлення доплат, передбачених частиною другою статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні", яка була прийнята після призначення пенсії позивачу, а тому, зважаючи на те, що порядок встановлення такої доплати було врегульовано після призначення пенсії позивачу, то підстави для нарахування такої доплати відсутні. З огляду на це просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 75-173).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 174), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 174), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 174), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 у справі № 300/963/24 відповідачем було зараховано періоди роботи до страхового стажу позивача та призначено з 01.01.2022 пенсію за віком.
Відповідно до змісту протоколів за пенсійною справою позивача, розмір заробітної плати, врахованої при обчисленні пенсії позивача за період з 01.07.2000 по 31.03.2022 становить 0,00 грн (а.с. 52-59).
07.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 07.04.2025, в якій просив надати йому інформацію щодо виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 у справі № 300/963/24 (а.с. 29).
У відповідь на дану заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надіслало позивачу лист від 05.05.2025, в якому зазначило, що на виконання згаданого рішення суду відповідачем було зараховано періоди роботи позивача до його страхового стажу та призначено пенсію за віком як учаснику бойових дій (а.с. 30-31).
За змістом довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021, виданої Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Структурною одиницею (філією) "Укрнафта Буріння", ОСОБА_1 дійсно працював у структурній одиниці і його заробітна плата за період 1988-1994 роки становила: липень 1988 року – 0,00465 грн.; серпень 1988 року – 0,00586 грн.; вересень 1988 року – 0,00576 грн.; жовтень 1988 року – 0,00572 грн.; листопад 1988 року – 0,00840 грн.; грудень 1988 року – 0,00532 грн.; січень 1989 року – 0,00535 грн.; лютий 1989 року – 0,00560 грн.; березень 1989 року – 0,00625 грн.; квітень 1989 року – 0,00555 грн.; травень 1989 року – 0,00690 грн.; червень 1989 року – 0,00528 грн.; липень 1989 року – 0,00421 грн.; серпень 1989 року – 0,00357 грн.; вересень 1989 року – 0,00941 грн.; жовтень 1989 року – 0,00649 грн.; листопад 1989 року – 0,00781 грн.; грудень 1989 року – 0,00864 грн.; січень 1990 року – 0,00553 грн.; лютий 1990 року – 0,00543 грн.; березень 1990 року – 0,00761 грн.; квітень 1990 року – 0,00354 грн.; травень 1990 року – 0,00591 грн.; червень 1990 року – 0,00918 грн.; липень 1990 року – 0,00649 грн.; серпень 1990 року – 0,00825 грн.; вересень 1990 року – 0,00727 грн.; жовтень 1990 року – 0,00535 грн.; листопад 1990 року – 0,00771 грн.; грудень 1990 року – 0,00731 грн.; січень 1991 року – 0,00374 грн.; лютий 1991 року – 0,00371 грн.; березень 1991 року – 0,00693 грн.; квітень 1991 року – 0,00376 грн.; травень 1991 року – 0,00765 грн.; червень 1991 року – 0,01364 грн.; липень 1991 року – 0,00562 грн.; серпень 1991 року – 0,00842 грн.; вересень 1991 року – 0,00692 грн.; жовтень 1991 року – 0,00640 грн.; листопад 1991 року – 0,01305.; грудень 1991 року – 0,01926 грн.; січень 1992 року – 0,01115 грн.; лютий 1992 року – 0,02171 грн.; березень 1992 року – 0,05441 грн.; квітень 1992 року – 0,07525 грн.; травень 1992 року – 0,07002 грн.; червень 1992 року – 0,10903 грн.; липень 1992 року – 0,09704 грн.; серпень 1992 року – 0,12955 грн.; вересень 1992 року – 0,11371 грн.; жовтень 1992 року – 0,22133 грн.; листопад 1992 року – 0,40830 грн.; грудень 1992 року – 0,52428 грн.; січень 1993 року – 0,20418 грн.; лютий 1993 року – 0,35713 грн.; березень 1993 року – 0,81528 грн.; квітень 1993 року – 0,59763 грн.; травень 1993 року – 1,90825 грн.; червень 1993 року – 1,64060 грн.; липень 1993 року – 5,43087 грн.; серпень 1993 року – 7,70989 грн.; вересень 1993 року – 8,14886 грн.; жовтень 1993 року – 6,60673 грн.; листопад 1993 року – 9,88421 грн.; грудень 1993 року – 21,64709 грн.; січень 1994 року – 6,24833 грн.; лютий 1994 року – 6,30500.; березень 1994 року – 19,11080 грн.; квітень 1994 року – 8,98400 грн.; травень 1994 року – 10,47262 грн.; червень 1994 року – 19,93720 грн.; липень 1994 року – 20,21040 грн.; серпень 1994 року – 5,97700 грн (а.с. 131).
За змістом довідки № 02/1-724 від 19.11.2021, виданої ТОВ "РН-Буріння" східно-сибірським філіалом, ОСОБА_1 дійсно працював у східно-сибірському філіалі ТОВ "РН-Буріння" і його заробітна плата за період 2008-2021 роки становила (без урахування регіонального коефіцієнта та північної надбавки):
червень 2008 року – 10439,94 руб.; липень 2008 року – 45431,42 руб.; серпень 2008 року – 24347,95 руб.; вересень 2008 року – 34195,22 руб.; жовтень 2008 року – 37879,68 руб.; листопад 2008 року – 21990,05 руб.; грудень 2008 року – 52734,89 руб; січень 2009 року – 15038,22 руб.; лютий 2009 року – 117531,96 руб.; березень 2009 року – 4466,82 руб.; квітень 2009 року – 48539,09 руб.; травень 2009 року – 9192,62 руб.; червень 2009 року – 39910,82 руб.; липень 2009 року – 16053,81 руб.; серпень 2009 року – 33173,79 руб.; вересень 2009 року – 29542,08 руб.; жовтень 2009 року – 19584,22 руб.; листопад 2009 року – 33308,37 руб.; грудень 2009 року – 64011,03 руб.; січень 2010 року – 126362,59 руб.; лютий 2010 року – 13209,18 руб.; березень 2010 року – 31517,20 руб.; квітень 2010 року – 11094,02 руб.; травень 2010 року – 35971,36 руб.; червень 2010 року – 6465,28 руб.; липень 2010 року – 48354,68 руб.; серпень 2010 року – 14751,23 руб.; вересень 2010 року – 35813,94 руб.; жовтень 2010 року – 15942,00 руб.; листопад 2010 року – 111450,36 руб.; грудень 2010 року – 65694,61 руб.; січень 2011 року – 28699,30 руб.; лютий 2011 року – 33278,03 руб.; березень 2011 року – 27969,31 руб.; квітень 2011 року – 68579,75 руб.; травень 2011 року – 8229,57 руб.; червень 2011 року – 56574,93 руб.; липень 2011 року – 7239,75 руб.; серпень 2011 року – 63935,87 руб.; вересень 2011 року – 14892,65 руб.; жовтень 2011 року – 49216,91 руб.; листопад 2011 року – 28636,07 руб.; грудень 2011 року – 53925,98 руб; січень 2012 року – 37064,06 руб.; лютий 2012 року – 19328,75 руб.; березень 2012 року – 51247,97 руб.; квітень 2012 року – 9312,41 руб.; травень 2012 року – 165236,63 руб.; червень 2012 року – 5173,56 руб.; липень 2012 року – 59746,87 руб.; серпень 2012 року – 17590,11 руб.; вересень 2012 року – 47330,31 руб.; жовтень 2012 року – 31325,59 руб.; листопад 2012 року – 31677,72 руб.; грудень 2012 року – 52570,08 руб; січень 2013 року – 0,00 руб.; лютий 2013 року – 122311,51 руб.; березень 2013 року – 132087,75 руб.; квітень 2013 року – 145484,35 руб.; травень 2013 року – 81093,16 руб.; червень 2013 року – 115713,26 руб.; липень 2013 року – 48310,20 руб.; серпень 2013 року – 105423,15 руб.; вересень 2013 року – 62192,64 руб.; жовтень 2013 року – 95799,29 руб.; листопад 2013 року – 63639,18 руб.; грудень 2013 року – 116613,67 руб; січень 2014 року – 0,00 руб.; лютий 2014 року – 0,00 руб.; березень 2014 року – 32447,71 руб.; квітень 2014 року – 0,00 руб.; травень 2014 року – 0,00 руб.; червень 2014 року – 0,00 руб.; липень 2014 року – 35386,70 руб.; серпень 2014 року – 34058,45 руб.; вересень 2014 року – 38648,08 руб.; жовтень 2014 року – 29885,71 руб.; листопад 2014 року – 46545,74 руб.; грудень 2014 року – 143609,91 руб; січень 2015 року – 0,00 руб.; лютий 2015 року – 0,00 руб.; березень 2015 року – 45201,46 руб.; квітень 2015 року – 34255,31 руб.; травень 2015 року – 43469,49 руб.; червень 2015 року – 46342,82 руб.; липень 2015 року – 39707,45 руб.; серпень 2015 року – 22300,83 руб.; вересень 2015 року – 184249,85 руб.; жовтень 2015 року – 51094,01 руб.; листопад 2015 року – 30909,18 руб.; грудень 2015 року – 116206,90 руб; січень 2016 року – 0,00 руб.; лютий 2016 року – 0,00 руб.; березень 2016 року – 51925,90 руб.; квітень 2016 року – 43292,72 руб.; травень 2016 року – 46895,43 руб.; червень 2016 року – 44560,17 руб.; липень 2016 року – 43833,31 руб.; серпень 2016 року – 46122,47 руб.; вересень 2016 року – 62572,88 руб.; жовтень 2016 року – 2277,60 руб.; листопад 2016 року – 0,00 руб.; грудень 2016 року – 126988,74 руб; січень 2017 року – 0,00 руб.; лютий 2017 року – 0,00 руб.; березень 2017 року – 25418,37 руб.; квітень 2017 року – 76903,73 руб.; травень 2017 року – 23130,92 руб.; червень 2017 року – 64531,32 руб.; липень 2017 року – 22109,76 руб.; серпень 2017 року – 101087,50 руб.; вересень 2017 року – 88957,00 руб.; жовтень 2017 року – 80735,55 руб.; листопад 2017 року – 29907,71 руб.; грудень 2017 року – 167064,64 руб; січень 2018 року – 0,00 руб.; лютий 2018 року – 0,00 руб.; березень 2018 року – 8763,81 руб.; квітень 2018 року – 111005,91 руб.; травень 2018 року – 74003,94 руб.; червень 2018 року – 62005,94 руб.; липень 2018 року – 18697,86 руб.; серпень 2018 року – 85417,26 руб.; вересень 2018 року – 18750,98 руб.; жовтень 2018 року – 74916,62 руб.; листопад 2018 року – 25011,56 руб.; грудень 2018 року – 113760,93 руб; січень 2019 року – 0,00 руб.; лютий 2019 року – 0,00 руб.; березень 2019 року – 16238,13 руб.; квітень 2019 року – 114715,72 руб.; травень 2019 року – 77842,81 руб.; червень 2019 року – 90885,60 руб.; липень 2019 року – 13109,13 руб.; серпень 2019 року – 89557,03 руб.; вересень 2019 року – 13223,61 руб.; жовтень 2019 року – 80157,86 руб.; листопад 2019 року – 15421,20 руб.; грудень 2019 року – 88767,59 руб; січень 2020 року – 19945,15 руб.; лютий 2020 року – 136744,02 руб.; березень 2020 року – 59770,62 руб.; квітень 2020 року – 38110,73 руб.; травень 2020 року – 2925,94 руб.; червень 2020 року – 94599,30 руб.; липень 2020 року – 84377,18 руб.; серпень 2020 року – 6932,54 руб.; вересень 2020 року – 60990,96 руб.; жовтень 2020 року – 71802,24 руб.; листопад 2020 року – 96,03 руб.; грудень 2020 року – 49282,34 руб; січень 2021 року – 14922,26 руб.; лютий 2021 року – 557,00 руб.; березень 2021 року – 28754,68 руб.; квітень 2021 року – 110558,69 руб.; травень 2021 року – 114784,01 руб.; червень 2021 року – 320178,44 руб.; липень 2021 року – 11859,04 руб.; серпень 2021 року – 27273,07 руб.; вересень 2021 року – 84875,65 руб.; жовтень 2021 року – 0,00 руб.; листопад 2021 року – 0,00 руб.; грудень 2021 року – 0,00 руб.
З вказаних сум здійснювалися відрахування до пенсійного фонду російської федерації за встановленими тарифами. Також у даній довідці вказано окремо відомості про розмір регіонального коефіцієнта та північної надбавки. Довідка видана на основі наступних документів: особові рахунки по заробітній платі за 2008-2021 роки (а.с. 165-167).
До матеріалів пенсійної справи позивачем долучено також копію посвідчення про наявність у позивача статусу особи, яка проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського (а.с. 126).
Вважаючи дії відповідача щодо неврахування відомостей про заробітну плату позивача та бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу надбавки до пенсії як особі, яка проживає на території гірського населеного пункту протиправними, з метою зобов`язання врахування отриманої заробітної плати позивача при обчисленні розміру пенсії та нарахування відповідної надбавки до пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами частини 1 статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, який набув чинності з 1 січня 2004 року.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача врахувати заробітну плату з наданих ним довідок про розмір отримуваної ним заробітної плати, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що розмір пенсії за віком обчислюється за формулою:
П = Зп Ч Кс, де Зп – заробітна плата (дохід), визначена відповідно до статті 40 цього Закону.
Таким чином, саме порядок визначення заробітної плати безпосередньо впливає на кінцевий розмір пенсії.
Відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Отже, норма закону прямо встановлює право особи на вибір найбільш вигідного періоду заробітку, якщо такий підтверджено належними документами.
Частиною другою статті 43 Закону № 1058-IV передбачено, що при перерахунку пенсії враховується заробітна плата, з якої раніше обчислено пенсію, або – за вибором пенсіонера – заробітна плата за період, передбачений частиною першою статті 40 цього Закону.
Таким чином, право вибору періоду заробітку є гарантією, а не дискреційним повноваженням органу Пенсійного фонду.
Проаналізувавши зміст позовної заяви, суд встановив, що позивач не бажає щоб його пенсія була обчислена із застосуванням заробітної плати за 60 місяців підряд за період до 01.07.2000. Натомість, спірні відносини виникли щодо загального неврахування відповідачем відомостей про заробітну плату позивача за періоди його роботи на території російської федерації. З даного приводу варто звернути увагу на наступне.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом – на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року – за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07 липня 2014 року) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за загальним правилом підставою для проведення розрахунку/перерахунку пенсії на підставі заробітної плати є первинні документи про нарахування такої заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі – Угода) пенсійне забезпечення громадян держав – учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Якщо особа працювала за межами України, то питання можливості врахування під час обчислення пенсії заробітної плати, одержаної в цій країні, визначається на підставі міждержавних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, підписаних Україною та відповідною державою. Так, якщо особа працювала у Росії, то відповідною угодою в галузі пенсійного забезпечення, підписаною, в тому числі, Україною та Росією, передбачена можливість обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати, одержаної у Росії. У цьому разі подається довідка про зарплату згідно з додатком 1 до Порядку 22-1 (включаючи період після 1 липня 2000 р.).
При цьому перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.
Згідно з пунктом 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Статтею 4 Угоди про співробітництво в області трудової міграції й соціального захисту трудящих-мігрантів, ратифікована Законом України від 11.07.1995 № 290/ 95-ВР визначено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про утвір, що відповідають документи про присвоєння звання, розряду, кваліфікації й інші необхідні для здійснення трудової діяльності документи й завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку їх переклад на державну мову Сторони працевлаштування або російська мова. Виробничий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за фахом, взаємно визнається Сторонами. При остаточному виїзді трудящого-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавцем (наймачем) видається йому довідка або інший документ, що містить відомості про тривалість роботи й заробітній платі щомісячно.
Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:
1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" – максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;
2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), – у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;
3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Частиною 3 статті 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" до структури оплати праці віднесені "інші заохочувальні та компенсаційні виплати". До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
При цьому, визначення поняття "компенсаційні виплати" законодавство України не містить.
Однак, лише за наявності правових підстав віднести північну надбавку до компенсаційних витрат, відповідно, будуть і підстави включити цю надбавку до заробітку для обрахунку пенсії.
Під компенсаційними виплатами розуміють виплати понад заробітну плату з метою відшкодування працівникам понесених матеріальних витрат, пов`язаних з виконанням трудових обов`язків.
Вказане дає підстави для висновку, що північна надбавка виплачувалась регулярно, тобто їй притаманна періодичність, та у фіксованому розмірі незалежно від здійснення працівником матеріальних витрат. Тобто, її виплата не пов`язувалась з юридичним фактом понесення працівником матеріальних витрат.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №345/4049/16-а.
Водночас, північна надбавка чинним законодавством України не передбачена, а тому не може вважатись додатковою заробітною платою.
Тому, як слідує зі змісту викладених вище норм законодавства, не передбачено право осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки, яку отримували особи під час роботи в районах Крайньої Півночі.
Аналогічна позиція існує щодо регіонального коефіцієнту, який нараховувався особам під час виконання роботи, в тому числі в районах Крайньої Півночі.
Як підтверджено матеріалами справи, позивачем до заяви про призначення пенсії долучено довідку про розмір отримуваної ним заробітної плати, зокрема довідку № 02/1-724 від 19.11.2021, виданої східно-сибірським філіалом ТОВ "РН-Буріння". Суд звертає увагу на те, що у вказаних довідках вказано відомості про загальний розмір заробітної плати, а також відомості про розмір заробітної плати без регіонального коефіцієнту та північної надбавки. Оскільки у вказаній довідці містяться відомості про розмір заробітної плати без врахування регіонального коефіцієнту та північної надбавки, то суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з врахуванням відомостей про розмір заробітної плати позивача за період з 24.06.2008 по 30.09.2021 шляхом зобов`язання відповідача врахувати розмір заробітної плати позивача за даний період без урахування регіонального коефіцієнта та північної надбавки.
Стосовно вимоги позивача про перерахунок пенсії з врахуванням відомостей довідки про розмір заробітної плати № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021, виданої Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Структурною одиницею (філією) "Укрнафта Буріння" та заперечень відповідача щодо врахування відомостей даної довідки, суд зауважує наступне.
За змістом довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021, виданої Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Структурною одиницею (філією) "Укрнафта Буріння", ОСОБА_1 дійсно працював у структурній одиниці і його заробітна плата за період 1988-1994 роки становила: липень 1988 року – 0,00465 грн.; серпень 1988 року – 0,00586 грн.; вересень 1988 року – 0,00576 грн.; жовтень 1988 року – 0,00572 грн.; листопад 1988 року – 0,00840 грн.; грудень 1988 року – 0,00532 грн.; січень 1989 року – 0,00535 грн.; лютий 1989 року – 0,00560 грн.; березень 1989 року – 0,00625 грн.; квітень 1989 року – 0,00555 грн.; травень 1989 року – 0,00690 грн.; червень 1989 року – 0,00528 грн.; липень 1989 року – 0,00421 грн.; серпень 1989 року – 0,00357 грн.; вересень 1989 року – 0,00941 грн.; жовтень 1989 року – 0,00649 грн.; листопад 1989 року – 0,00781 грн.; грудень 1989 року – 0,00864 грн.; січень 1990 року – 0,00553 грн.; лютий 1990 року – 0,00543 грн.; березень 1990 року – 0,00761 грн.; квітень 1990 року – 0,00354 грн.; травень 1990 року – 0,00591 грн.; червень 1990 року – 0,00918 грн.; липень 1990 року – 0,00649 грн.; серпень 1990 року – 0,00825 грн.; вересень 1990 року – 0,00727 грн.; жовтень 1990 року – 0,00535 грн.; листопад 1990 року – 0,00771 грн.; грудень 1990 року – 0,00731 грн.; січень 1991 року – 0,00374 грн.; лютий 1991 року – 0,00371 грн.; березень 1991 року – 0,00693 грн.; квітень 1991 року – 0,00376 грн.; травень 1991 року – 0,00765 грн.; червень 1991 року – 0,01364 грн.; липень 1991 року – 0,00562 грн.; серпень 1991 року – 0,00842 грн.; вересень 1991 року – 0,00692 грн.; жовтень 1991 року – 0,00640 грн.; листопад 1991 року – 0,01305.; грудень 1991 року – 0,01926 грн.; січень 1992 року – 0,01115 грн.; лютий 1992 року – 0,02171 грн.; березень 1992 року – 0,05441 грн.; квітень 1992 року – 0,07525 грн.; травень 1992 року – 0,07002 грн.; червень 1992 року – 0,10903 грн.; липень 1992 року – 0,09704 грн.; серпень 1992 року – 0,12955 грн.; вересень 1992 року – 0,11371 грн.; жовтень 1992 року – 0,22133 грн.; листопад 1992 року – 0,40830 грн.; грудень 1992 року – 0,52428 грн.; січень 1993 року – 0,20418 грн.; лютий 1993 року – 0,35713 грн.; березень 1993 року – 0,81528 грн.; квітень 1993 року – 0,59763 грн.; травень 1993 року – 1,90825 грн.; червень 1993 року – 1,64060 грн.; липень 1993 року – 5,43087 грн.; серпень 1993 року – 7,70989 грн.; вересень 1993 року – 8,14886 грн.; жовтень 1993 року – 6,60673 грн.; листопад 1993 року – 9,88421 грн.; грудень 1993 року – 21,64709 грн.; січень 1994 року – 6,24833 грн.; лютий 1994 року – 6,30500.; березень 1994 року – 19,11080 грн.; квітень 1994 року – 8,98400 грн.; травень 1994 року – 10,47262 грн.; червень 1994 року – 19,93720 грн.; липень 1994 року – 20,21040 грн.; серпень 1994 року – 5,97700 грн.
За змістом протоколу за пенсійною справою позивача, для обчислення пенсії враховано заробітну плату позивача за період з 01.10.1988 по 30.09.1993. Поряд з цим, в згаданій довідці міститься інформація про заробітну плату позивача за період з липня по вересень 1988 року та жовтня 1993 – серпня 1994 року. Таким чином, матеріалами пенсійної справи позивача підтверджено, що відповідач не врахував відомості про розмір заробітної плати позивача, вказаної у довідці про заробітну плату для обчислення пенсії № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021. Таким чином, оскільки відомості про заробітну плату позивача з даної довідки враховано відповідачем не в повній мірі, то суд робить висновок про те, що слід зобов`язати відповідача врахувати відомості про розмір заробітної плати позивача за періоди, які не були ним враховані.
Також позивачем заявлено наступну позовну вимогу:
"– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку і виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 31.03.2022 року в нульовому розмірі;".
Дана вимога обґрунтована тим, що позивач у період з 15.05.2000 по 17.03.2008 був офіційно працевлаштованим та отримував заробітну плату, однак в нього не було можливості отримати довідку про розмір заробітної плати. При цьому, відповідачем не було вжито жодних заходів, спрямованих на отримання відповідної довідки про розмір заробітної плати позивача.
За змістом абзацу 5 підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.
В даній ситуації суд зауважує, що відповідачем не було відмовлено у врахуванні заробітної плати позивача за період з 01.07.2000 по 17.03.2008, оскільки таких відомостей позивачем не було надано пенсійному органу.
Проаналізувавши зміст трудової книжки позивача, суд встановив, що в дані періоди позивач працював на території російської федерації. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Щодо аргументів позивача про те, що пенсійний орган не вжив жодних заходів, спрямованих на отримання інформації про розмір заробітної плати позивача у вказаному періоді, то суд зауважує що положеннями нормативно-правових актів передбачено, що тягар підтвердження розміру заробітної плати покладається на особу, яка працювала на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), а не на орган пенсійного фонду. Така вимога спрямована на те, щоб особа, яка бажає застосувати такий міжнародний механізм, вчинила всі необхідні дії для отримання довідки про розмір отримуваної нею заробітної плати, що безпосередньо впливатиме на розмір пенсії такої особи у подальшому. Варто звернути увагу також на те, що в матеріалах справи наявна довідка про розмір заробітної плати, яку отримував позивач за періоди роботи на території російської федерації за період з червня 2008 по вересень 2021. Така довідка отримана позивачем 19.11.2021. Водночас, позовна заява не містить відомостей про те, чому позивачем не було отримано таку довідку за попередніми місцями роботи. Доказів того, що позивач вжив всіх можливих заходів, необхідних для отримання довідки про розмір заробітної плати матеріали справи не містять. Також матеріали справи свідчать про обізнаність позивача у необхідності отримувати відповідну довідку про розмір заробітної плати. Оскільки доводи позивача в даній частині не підтверджені жодними належними та достатніми доказами, суд робить висновок про необґрунтованість таких доводів у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Однак, в іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення пенсії позивача без врахування відомостей про розмір заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії за періоди з липня по вересень 1988 року, з жовтня 1993 року по серпень 1994 року, та з 24.06.2008 по 30.09.2021.
Щодо позовної вимоги про нарахування позивачу доплати до пенсії як особі, яка проживає на території гірського населеного пункту, суд зауважує наступне.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Водночас, у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Законом, який встановлює критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, визначає основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються є Закон України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 за № 56/95-ВР (надалі, також – Закон № 56/95-ВР).
За змістом частини 1 статті 5 Закону № 56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.
Частина 2 статті 5 Закону № 56/95-ВР передбачає, що посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2.6. Порядку № 22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні").
Частиною 2 статті 6 Закону № 56/95-ВР передбачено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.
Як слідує зі змісту наявного в матеріалах пенсійної справи посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 31.03.2022 Перегінською селищна рада, ОСОБА_1 є громадянином, який проживає на території гірського населеного пункту і має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" (а.с. 126).
Вказане посвідчення, як уже встановлено, надавалось позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком. При цьому, вказана обставина не заперечується сторонами та підтверджується даними розписки-повідомлення (а.с. 88-89).
Крім того, суд звертає увагу, що місцем проживання позивача, відповідно до даних паспорта громадянина України НОМЕР_2 є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 26), яке, у відповідності до Переліку населених пунктів, яким відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" надається статус гірських, затвердженого постановою КМУ від 11.08.1995 № 647, є гірським населеним пунктом. Водночас, саме Перегінською селищною радою видано позивачу згадане вище посвідчення серії НОМЕР_1 .
Натомість, відповідач не надав суду доказів того, що станом на момент призначення з 01.01.2022 пенсії ОСОБА_1 , позивач не проживав на території гірського населеного пункту.
Основним аргументом відповідача щодо невстановлення доплати до пенсії позивачу, є те, що пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", установлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, Кабінетом Міністрів України не прийнято будь-яких рішень відносно підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків.
Інших мотивів невстановлення при призначенні з 01.01.2022 пенсії ОСОБА_1 доплати до пенсії як особі, яка проживає у гірському населеному пункті відповідач не визначив.
Так, пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19.11.2024 № 4059-IX установлено, що у 2025 році застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, серед іншого, частина друга статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".
Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача в частині не включення до розміру пенсії позивача сум підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків, суд зазначає таке.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював чітку правову позицію щодо неприпустимості внесення змін до інших законів через Закон про Державний бюджет України.
У Рішенні № 6-рп/2007 від 09.07.2007 Конституційний Суд України зазначив, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві та може призвести до скасування або обмеження прав і свобод громадян.
Також у Рішенні № 10-рп/2008 від 22.05.2008 Конституційний Суд України підкреслив, що внесення змін до законів України через закон про Державний бюджет, зокрема щодо статусу суддів, оплати праці та інших соціальних гарантій, є неконституційним, оскільки це призводить до звуження обсягу раніше встановлених гарантій.
Аналогічні правові висновки також сформовані Верховним Судом у постанові від 06.09.2021 у справі № 240/722/20, де зазначено, що метою та особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їхній соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007).
Суд зазначає, що Закон України "Про Державний бюджет України" є актом щорічної дії, який визначає основні показники доходів і видатків державного бюджету, а також напрями бюджетної політики на відповідний рік. Змістовно цей закон має обмежене регулююче призначення й не може використовуватись як засіб для внесення змін до чинного законодавства, тим більше до законів, які встановлюють права, обов`язки та гарантії громадян.
Відповідно до статей 6, 8, 19 та 92 Конституції України, законодавство України має відповідати принципам верховенства права, стабільності та юридичної визначеності. Зокрема, положення статті 92 Основного Закону чітко визначають, що виключно законами України визначаються права і свободи громадян, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.
Слід звернути увагу, що зміст пункту 6 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", відповідно до якого встановлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Зазначене положення, по суті, змінює зміст вказаної норми спеціального закону, надаючи уряду повноваження визначати порядок і розміри підвищення пенсій громадянам, які проживають у гірських населених пунктах. Проте на час виникнення публічно-правових відносин, зокрема на час призначення позивачу пенсії, Кабінетом Міністрів України не було прийнято жодного нормативно-правового акта, який би конкретизував або реалізовував таку делеговану норму.
Внаслідок чого ОСОБА_1 , як особа, якій надано статус особи, яка працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, фактично позбавлений гарантованого йому частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" права на підвищення розміру пенсій на 20 відсотків.
Такі дії суперечать принципам правової визначеності, що є складовою верховенства права, а також порушують права громадян, гарантовані чинним законодавством. Конституційний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній, зокрема, у рішенні від 09.07.1998 № 11-рп/98, наголосив, що жоден закон про бюджет не може змінювати чи призупиняти дію інших законів, прийнятих у встановленому порядку, зокрема тих, що визначають соціальні гарантії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїй судовій практиці (зокрема, постанова від 17.04.2018 у справі № 826/12123/16) звертала увагу на недопустимість внесення змін до законодавства шляхом прийняття закону про державний бюджет, оскільки це порушує основи публічного права та норми Конституції України.
Суд вказує на те, що гарантії, встановлені спеціальними законами, не можуть бути обмежені або скасовані актами тимчасового характеру, яким є закон про державний бюджет.
Верховний Суд у справі № 640/9677/20 від 16.03.2021 зазначив, що право на соціальний захист є комплексним, гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом. Це право має абсолютний характер і не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави. Його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України
Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на постанову КМУ від 02.07.2025 № 793 "Деякі питання доплат, передбачених частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні", у 2025 році", оскільки така постанова не була прийнята станом на дату виникнення публічно-правових відносин, а тому не є застосовною до обставин даної справи. Нормам даної постанови зворотної дії в часі не надано.
Більше того, згадана постанова КМУ фактично встановила певний порядок для підтвердження свого місця проживання, роботи чи навчання на території гірського населеного пункту, проте вона не скасовує право, в даному випадку – право позивача на отримання надбавки у вигляді 20 відсотків, оскільки станом на дату звернення за призначенням пенсії, позивач підтвердив поданим посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.01.2022, що є громадянином, який проживає на території населеного пункту, який має статус гірського і має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" (а.с. 126). Тобто, позивач виконав вимоги підпункту 5 пункту 2.6. Порядку № 22-1, яким передбачено надання документа про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, тобто відповідного посвідчення.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність порушення відповідачем права позивача на отримання підвищення до пенсії в розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".
Обираючи належний спосіб захисту з метою запобігання порушення права позивачки на належну їй пенсію та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд, враховуючи вимоги частини 2 статті 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невстановлення доплати до пенсії особі, яка проживає на території гірського населеного пункту.
Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. 
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Щодо строку звернення до суду, слід зазначити таке.
У спорах, що стосуються пенсійних виплат загальнозастосовною підставою для звернення до суду буде отримання від уповноваженого органу Пенсійного фонду України інформації про складові пенсійного забезпечення та порядок обчислення таких складових, оскільки без отримання відповідної інформації на запит, в особи не буде достатніх підстав в тому числі, для висновку про те, що органом Пенсійного фонду України було порушено порядок обчислення чи виплати нарахованої пенсійної виплати.
Однак національне законодавство оперує поняттям не тільки "дізнався про порушення права", але й поняттям "повинен дізнатися про порушення права".
У своїй постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 з цього приводу зазначила наступне:
"35. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
36. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
37. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
38. До того ж, як свідчать матеріали справи, звертаючись 18.10.2019 до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, позивач вже знав, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 розмір його пенсії обчислювався та виплачувався відповідачем відповідно до постанови № 1210.
39. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує".
Таким чином, важливо брати до уваги також момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення свого права та мав змогу виявити зацікавленість в отриманні інформації щодо належного виконання уповноваженим суб`єктом передбачених законом дій.
У позивача були відсутні підстави для припущень про те, що відповідачем не було враховано відомості про отримувану позивачем заробітну плату, з огляду на що відсутні підстави для обмеження строку звернення позивача до суду із даною позовною заявою.
Суд зауважує, що долучені до матеріалів справи довідки про розмір заробітної плати та інші документи були надані відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, з огляду на що вони були відомі відповідачу при вирішенні питання про призначення пенсії.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивача, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, та, у зв`язку з цим провести з 01.01.2022 перерахунок та виплату йому пенсії за віком з урахуванням відомостей про розмір заробітної плати, отриманої позивачем за періоди роботи з липня по вересень 1988 року, з жовтня 1993 по серпень 1994 року, вказаних у довідці № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021, виданої Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Структурною одиницею (філією) "Укрнафта Буріння", та за період з 24.06.2008 по 30.09.2021, вказаних у довідці № 02/1-724 від 19.11.2021, виданої східно-сибірським філіалом ТОВ "РН-Буріння", без урахування регіонального коефіцієнта та північної надбавки із застосуванням найбільш оптимального варіанту при обчисленні пенсії та з урахуванням раніше виплачених сум, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.01.2022 перерахунок та виплату пенсії за віком із збільшенням на 20% відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995 № 56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною 2 статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 27).
У зв`язку з цим позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 без врахування відомостей про розмір заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії за періоди з липня по вересень 1988 року, з жовтня 1993 року по серпень 1994 року, та з 24.06.2008 по 30.09.2021.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, та, у зв`язку з цим провести з 01.01.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням відомостей про розмір заробітної плати, отриманої позивачем за періоди роботи з липня по вересень 1988 року, з жовтня 1993 по серпень 1994 року, вказаних у довідці № 01/01/09/07/02-315 від 22.11.2021, виданої Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Структурною одиницею (філією) "Укрнафта Буріння", та за період з 24.06.2008 по 30.09.2021, вказаних у довідці № 02/1-724 від 19.11.2021, виданої східно-сибірським філіалом ТОВ "РН-Буріння", без урахування регіонального коефіцієнта та північної надбавки із застосуванням найбільш оптимального варіанту при обчисленні пенсії та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо невстановлення ОСОБА_1 надбавки до пенсії, передбаченої частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" в розмірі 20 відсотків, як особі, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) з 01.01.2022 із встановленням надбавки до пенсії, передбаченої частиною 2 статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" в розмірі 20 відсотків, як особі, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Копію цього рішення надіслати учасникам справи.
Відповідачу копію цього рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 );
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя  Главач І.А.