ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 357/8241/25
Провадження № 2/362/833/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року 
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Мартинцової І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Таліон Плюс», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.05.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір кредитної лінії № 528698673 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10900,00 грн., які були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 , та зобов`язався їх повернути разом із відсотками. Зобов`язання відповідачем не виконані, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
01.10.2024 відповідно до ст. 1077 ЦК України ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за Договором до ТОВ «Таліон Плюс» за Договором Факторингу № МВ-ТП/2.
Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №528698673 від 09.05.2024 року в розмірі 35041,03 грн. та судові витрати: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. і витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Процесуальні дії:
З 02.06.2025 року дана справа перебувала в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2025 року справу передано за підсудністю для розгляду до Васильківського міськрайонного суду Київської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2025 року позовну заяву було залишено без руху.
15.07.2025 року від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, які містять батьківську таємницю.
Судом вжито належних заходів для повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило.
Представник ТОВ «Таліон Плюс» у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1444808 від 03.06.2025 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 17.12.2003 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача суд направляв ухвалу про відкриття провадження, яка була вручена останньому (поштове повідомлення про отримання міститься в матеріалах справи).
Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за адресою зареєстрованого місця проживання, своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного висновку. 
Фактичні обставини справи встановлені судом.
Судом встановлено, що 09.05.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 528698673 (надалі – кредитний договір) у формі електронного документа, з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, за цим договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 10900 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі – Правила).
Згідно п. 2.2. кредитного договору сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, є Загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника.
Відповідно до п. 2.3. кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 10900 грн. 00 коп. 09.05.2024 року (що є датою надання Кредиту).
Пунктом 3.1. визначено, що позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. 
В свою чергу п. 3.2. кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Крім того, сторонами було погоджено паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 528698673 від 09.05.2024 року.
Так, відповідно до умов споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №528698673 від 09.05.2024 року погоджено: тип кредиту – кредитна лінія, сума/ліміт кредиту – 10900 грн., строк кредитування – до 1826 днів (дисконтний період 30 днів (з можливістю продовження строку), мета отримання кредиту – на споживчі потреби (не цільовий кредит); процентна ставка: дисконтна процентна ставка 3,65% -547,50 %, індивідуальна процентна ставка 365,00-547,50%, базова процентна ставка 547,50 %, реальна річна процентна ставка – 9089,90 % річних.
Факт отримання кредитних коштів в сумі 10900,00 грн. доведено підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» про здійснення переказу грошових коштів за кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року, вчиненим на виконання вимог договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2022 року.
Повідомленням АТ «Універсал БАНК» від 12.09.2025 року, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджено, що платіжну картку № НОМЕР_1 було емітовано банком на ім`я ОСОБА_1 , на яку 09.05.2024 року було зараховано кошти в сумі 10900,00 грн. 
Також факт отримання кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за 09.05.2024 року.
Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже відомостями з виписки по особовому рахунку відповідача належним чином підтверджено обставини видачі кредиту та його розмір.
Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за вищевказаним договором кредитної лінії виконало у повному обсязі, надавши відповідачу позик на умовах, визначених договором.
Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, не надавав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення боргу.
З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року становить 20980,89 грн., з яких 10899,00 заборгованість за основною сумою борг (тіло); 10081,89 грн. заборгованість за процентами.
01.10.20124 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/2, відповідно до п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 1.3. вказаного договору право вимоги означає весь обсяг прав грошових вимог клієнта за кредитним договором, зокрема прав грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 4.1. договору факторингу встановлено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту реєстру прав вимоги.
01.10.2024 року на виконання вимог договору факторингу № МВ-ТП/2, укладеного 01.10.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано реєстр прав вимоги, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року на загальну суму заборгованості 26430,39 грн.
Таким чином, відповідно до умов договору факторингу № МВ-ТП/2 від 01.10.2024 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року, що вбачається з реєстру прав вимоги від 01.10.2024 року.
Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, наданим ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість становить 35041,03 грн., з яких: 10899,00 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 24142,03 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Таким чином, суд вважає, що ТОВ «Таліон Плюс» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року.
Нормативно-правове обґрунтування.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України)
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Оцінка суду.
Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів (тіла кредиту), а тому позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10899,00 грн. підлягають задоволенню. 
Позивачем заявлено також вимогу про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 24142, 03 грн. та надано розрахунки заборгованості. 
Суд вважає, що вказані розрахунки не відповідають вимогам законодавства та умовам договору, оскільки нарахування відсотків було здійснено за межами встановленого в договорі строку кредитування.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.
Відповідно до умов кредитного договору № 528698673 від 09.05.2024 року (пункт 3.1.) кредитного договору сторони погодили, що Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. 
В свою чергу п. 3.2. кредитного договору Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
З розрахунку заборгованості (а.с.27-29) вбачається, що відповідачем 07.06.2024 року, 02.07.2024 року та 30.07.2024 року на виконання вимог п. 3.2. кредитного договору було здійснено оплату всіх фактично нарахованих процентів, в наслідок чого було тричі продовжено кількість днів кредитування (на 30 днів).
А тому, враховуючи наступний дисконтний період (30 днів) після сплати 30.07.2024 року всіх фактично нарахованих відсотків, суд, враховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду, вважає, що відповідач мав право нарахувати відсотки в сумі 54,50 грн. лише 30 днів за період з 31.07.2024 року по 29.08.2024 року в загальній сумі 1635,00 грн. 
Доказів пролонгації договору кредиту та вчинення відповідачем дій визначених п. 3.1 Договору (сплата всіх нарахованих відсотків та активація функції продовження строку Дисконтного періоду) після 29.08.2024 року матеріали справи не містять.
Таким чаном з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року в сумі 12534,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою (тілом) кредиту – 10889,00 грн., простроченої заборгованості за процентами – 1635,00 грн.
Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 866,48 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги позивачем подано договір № 05 про надання правничої допомоги від 02.12.2024 р., додаткову угоду № 750 від 30.12.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 5 від 02.12.2024 р, акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, та копію платіжної інструкції № 1650 від 30.12.2024 року на суму 5000 грн.
Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Судувід 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи наведене, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що співмірним розміром витрат на правову допомогу є 3000,00 грн.
Водночас, у зв`язку із частковим задоволенням позову, стягненню підлягають витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1073,08 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,11,12,13,76,77,81,89,133,141,263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -,
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором № 528698673 від 09.05.2024 року в сумі 12534 (дванадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» витрати зі сплати судового збору в сумі 866 (вісімсот шістдесят шість) гривень 48 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 08 копійок.
В решті вимог позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» адреса: 14017, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Жабинського,13, код ЄДРПОУ 39700642.
Відповідач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 05.05.2026.

Суддя Мартинцова І.О.