П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13880/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
02 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1018 від 22.09.2025 щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок його пенсії, врахувавши довідки про заробітну плату за період з 1991р. по 1993р. №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018 та за період з 1993р. по 1995р. №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на протиправність відмови відповідача у перерахунку пенсії відповідно до довідок про заробітну плату через не підтвердження актами перевірки. Заявник вважає, що працівник не може відповідати за ведення бухгалтерського обліку. Акцентує увагу, що зарахування періодів роботи та з урахуванням довідок про заробітну плату впливає на обчислення індивідуального коефіцієнту заробітної плати, та, відповідно, на розмір пенсійних виплат.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.05.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1018 від 22.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.09.2025 та здійснити перерахунок пенсії, врахувавши довідки Архівного відділу Вінницької міської ради про заробітну плату №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018 за період з 1991р. по 1993р. та №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018 за період з 1993р. по 1995р.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач перебуває на обліку у ГУ Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 15.09.2025 (№255) про перерахунок пенсії, врахувавши довідки про заробітну плату за період з 1991р. по 1993р. №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018 та за період з 1993р. по 1995р. №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення від 22.09.2025 про відмову у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю необхідних документів, Зокрема, довідки не підтверджені первинними документами (відсутні акти перевірки довідок) (а.с. 26).
Позивач, не погоджуючись з відмовою та вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання (перерахунок) пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 7 пункту 4.7 Порядку №22-1.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що довідки про заробіток за період з 1991р. по 1993р. №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018 та за період з 1993р. по 1995р. №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018 не підлягають врахуванню для обчислення пенсії, оскільки не підтверджені первинними документами (відсутні акти перевірки довідок).
В установлений судом строк позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09,07.2003 № 1058-IV).
Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 N 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Оцінюючи аргументи відповідача про відсутність підстав для перерахунку позивачу пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату через не підтвердження їх первинними документами (відсутні акти перевірки довідок), суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 4 і 5 ч.1 ст. 40 Закону №1058-IV для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
В силу правового регулювання пп. 3 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (Порядок №22-1), для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку №22-1).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми (пункт 2.10 Порядку №22-1).
Відповідно до довідок про заробітну плату суд установив, що вони видані Архівним відділом Вінницької міської ради (а.с. 27-30).
Згідно із Архівною довідкою про заробітну плату за період з 1991р. по 1993р. №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018, в документах про нарахування заробітної плати за період з 1991 - 1993 значиться гр. ОСОБА_1 , який працював у Вінницькій міжрайонній спеціалізованій пересувній механізованій колоні - 56 електрогазозварником. Підстава: фонд №479. Первинні документи фонду Колективного підприємства Вінницької міжрайонної спеціалізованої пересувної механізованої колонії №56, справа 15, арк 119, справа 20, арк 80, справа 24 арк 87 (а.с. 27-28). В цій довідці також вказано на первинні документи про прийняття позивача електрогазозварником, присвоєння розряду із покликанням на накази. Аналогічного змісту є Архівна довідка про заробітну плату за період з 1993р. по 1995р. №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018 (а.с. 29-30).
Отже, довідки містять посилання на первинні документи, на підставі яких їх було видано, підписані начальником архівного відділу, містять печатки та адреси місцезнаходження, відтак підлягають врахуванню при обчисленні розміру пенсії.
Водночас, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача щодо неможливості врахування зазначених довідок про заробітну плату у зв`язку з відсутністю актів перевірки, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Як вже зазначалось, відповідно до вимог статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
При цьому, пунктом 2.10 Порядку №22-1 прямо визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа. У випадку ліквідації підприємства або припинення його існування з інших причин такі довідки видаються правонаступником або архівними установами.
Таким чином, законодавством передбачено можливість підтвердження заробітної плати для обчислення пенсії саме архівними установами у разі відсутності підприємства, на якому працювала особа, за умови наявності відповідних архівних документів.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, спірні довідки про заробітну плату №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018 та №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018 видані Архівним відділом Вінницької міської ради на підставі документів, що зберігаються в архівних фондах.
Зазначені довідки містять інформацію про місце роботи позивача, його посаду, періоди роботи, розміри заробітної плати, а також містять посилання на первинні документи, на підставі яких вони видані, зокрема документи фонду Колективного підприємства Вінницької міжрайонної спеціалізованої пересувної механізованої колонії №56.
Крім того, довідки оформлені належним чином, містять підпис уповноваженої посадової особи архівної установи, печатку та відомості, необхідні для ідентифікації документів, на підставі яких вони складені.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені архівні довідки є документами, які підтверджують відомості про заробітну плату позивача за відповідні періоди, а тому підлягають врахуванню органом Пенсійного фонду України при вирішенні питання про перерахунок пенсії.
Посилання відповідача на необхідність надання актів перевірки довідок не спростовують наведених висновків, оскільки проведення перевірки достовірності відомостей, зазначених у довідках про заробітну плату, є повноваженням органу, який призначає (перераховує) пенсію, а не обов`язком пенсіонера.
При цьому, право органу Пенсійного фонду України перевіряти обґрунтованість видачі документів та вимагати додаткові документи у разі виникнення сумнівів щодо їх достовірності не може бути підставою для автоматичного неврахування документів, які видані компетентною архівною установою та містять посилання на первинні документи.
Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка звертається за призначенням або перерахунком пенсії, не може нести негативні наслідки за обставини, пов`язані з організацією ведення бухгалтерського обліку підприємством, на якому вона працювала, або за подальше припинення діяльності такого підприємства.
У даному випадку позивачем виконано обов`язок щодо подання документів, передбачених законодавством для підтвердження заробітної плати за періоди до 01 липня 2000 року, а саме надано довідки, видані архівною установою з посиланням на первинні документи.
Також колегія суддів враховує, що положення пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, на які посилається відповідач, регулюють питання підтвердження трудового стажу, зокрема спеціального стажу, у випадках відсутності необхідних записів у трудовій книжці.
Водночас у спірних правовідносинах питання щодо підтвердження спеціального трудового стажу не виникає, оскільки предметом спору є врахування заробітної плати за відповідні періоди для обчислення розміру пенсії відповідно до статті 40 Закону №1058-IV.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1018 від 22.09.2025 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для вирішення питання, та не відповідає критеріям правомірності, визначеним статтею 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення. Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні довідки не відповідають вимогам законодавства або містять недостовірні відомості.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №1018 від 22.09.2025 щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість обраного способу захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.09.2025 та здійснити перерахунок пенсії із врахуванням довідок про заробітну плату №Т-24-1291/24-30 від 18.01.2018 та №Т-24-1298/24-30 від 18.01.2018.
Такий спосіб захисту відповідає характеру спірних правовідносин, забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача та узгоджується із завданням адміністративного судочинства.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.