Справа №672/4/26 
Провадження №2/672/171/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року         м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі
головуючої судді Рибачук О.Г.,
з участю секретаря судового засідання Стебло Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
ТОВ «Дебт Форс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3232776 від 13.09.2021 в сумі 39470,00 грн та судових витрат у справі. Оскільки всупереч підписаній угоді, відповідач не виконав умови договору, не сплатив відсотки за користування коштами, комісію, своєчасно не здійснив повне погашення коштів за кредитним договором, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Ухвалою судді від 09.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити за його відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подав.
11.02.2026, 12.02.2026, 16.02.2026 відповідач через систему Електронний Суд подав пояснення щодо позовних вимог, зазначивши, що позивачем не підтверджено належними доказами факт отримання ним кредитних коштів за договором та не перевірено його фінансовий і фізичний стан щодо можливості їх повернення. Посилається на те, що перебуває за кордоном, тому кредитний договір із ним не міг бути укладений. Окрім цього, при вирішенні спору просив врахувати, що позивач пропустив строк позовної давності.
20.02.2026 представником позивача подано відповідь на відзив в якому представник посилається на необґрунтованість заперечень відповідача, зазначає, що кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан», заповнив заявку, встановленої форми на сайті на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрав суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказав повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Враховуючи викладене, просив позов задовольнити.
Крім цього, 20.02.2026 представником позивача подано на адресу суду клопотання про витребування у АТ «ОЩАДБАНК» доказів, а саме: ідентифікаційні дані власника банківської картки № НОМЕР_1 , докази зарахування на вказану карту кредитних коштів у сумі 5000,00 грн, інформацію щодо фінансового номеру телефону, тощо.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 12.03.2026 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 31.03.2026 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду докази.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13.09.2021 відповідач ОСОБА_1 подав ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді Анкету-заяву на кредит №3232776 в сумі 5000 грн та на мобільний номер телефону відповідача був наданий одноразовий ідентифікатор W21854, що стверджується Довідкою про ідентифікацію, яка міститься у матеріалах справи.
13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3232776 (індивідуальна частина). 
Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 даний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Згідно п.1.1 якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник отримав грошові кошти у сумі 5000 грн у валюті: українські гривні, строком на 20 днів з 13.09.2021 року з кінцевим терміном повернення не пізніше 03.10.2021 року зі сплатою комісії за надання кредиту 1000 грн, яка нараховувалася за ставкою 20% від суми кредиту одноразово та процентів за користування коштами в розмірі 1500 грн, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору та становить 7500 грн.
Проценти за користування кредитом, визначені п.п. 1.5.2, 1.6, 2.2.3, щодо сплати комісії - п.п. 1.5.1, 2.2.1 Кредитного договору.
Приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність Позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повного, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору (п. 6.3).
Згідно п.п. 6.4-6.5. Кредитного договору укладення Товариством кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
TOB «Мілоан» зобов`язання за укладеним договором виконало, надавши відповідачу грошові кошти за договором в сумі 5000 грн, що підтверджується квитанцією ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», яка міститься в матеріалах справи та інформацією, що надана АТ «ОЩАДБАНК».
Відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за договором не виконував, в результаті чого станом на 09.03.2023 утворилась заборгованість у сумі 39470 грн, яка складається з 5000 грн заборгованості за тілом кредиту, 33470 грн заборгованості за процентами, 1000 грн заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості та відомостями про щоденне нарахування та погашення, що містяться у матеріалах справи.
15.12.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «Мілоан» та Боржниками.
Відповідно до п.6.1.4 Договору факторингу, право вимоги переходить до ТОВ «Вердикт Капітал» після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру який є підтвердженням передачі ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників, після чого ТОВ «Вердикт Капітал» стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру боржників, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21720,00 грн.
09.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №09-03/22, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Кампсіс Фінанс» належні ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Умовами п.5.2 договору факторингу передбачено, що Права вимоги вважаються відступленими ТОВ «Вердикт Капітал» та набутими ТОВ «Кампсіс Фінанс» в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 33470,00 грн.
08.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-05/23, відповідно до умов якого до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступає шляхом продажу ТОВ «Дебт Форс» належні ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Дебт Форс» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ «Кампсіс Фінанс»до боржників, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.
Умовами п.5.2 договору факторингу передбачено, що Права вимоги вважаються відступленими ТОВ «Кампсіс Фінанс» та набутими ТОВ «Дебт Форс» в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору №08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023, ТОВ «Дебт Форс»» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33470,00 грн.
Застосовані норми права
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1статті 205 ЦК України).
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке.
13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3232776 у електронній формі в особистому кабінеті Позичальника. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W21854. Після чого укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому були перераховані кошти в сумі 5000 грн, шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами.
Договір укладено згідно з ч. 2.ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно дост.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.
Укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан», заповнив заявку, встановленої форми на сайті на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрав суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказав повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20).
Окрім цього, відповідач був вільний у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину.
Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується копією меморіального ордеру, наданого АТ «ОЩАДБАНК», з якої вбачається, що відповідач 14.09.2021 отримував кредитні кошти одним платежем в сумі 5000 грн.
Зазначеними доказами спростовується твердження відповідача про неотримання коштів на підставі кредитного договору від 13.09.2021.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у Відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Правовідносини з приводу відступлення права вимоги регулюються главою 73 «Факторинг» ЦК України.
Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ч. 2 статті 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому доказів того, що передання права грошової вимоги мало місце, тобто надати копію договору факторингу. Якщо фактор не виконає цієї вимоги, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним за основним договором.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-979цс15).
Відповідно до договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3232776 від 06.09.2021 ТОВ «Вердикт Капітал», яке у свою чергу відповідно до договору №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09.03.2023 року відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кампсіс Фінанс», яке у свою чергу відповідно до договору №08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023 року відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Дебт Форс», а тому позивач набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором за договором про споживчий кредит№103511238від 06.09.2021 в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав на правомірних підставах, що спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та письмовій заяві.
Доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості відповідачем суду надано не було. В той же час з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодних платежів на погашення суми заборгованості за договором про споживчий кредит №3232776 від 13.09.2021 не здійснював.
Отже, з матеріалів справи слідує, що відповідач отримані в кредит кошти не повернув ні позивачу, ні первісним кредиторам. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку.
Так, як слідує з наданих суду розрахунків загальний розмір заборгованості відповідача за договором становить 39470,00 грн та складається з: 5000 грн заборгованості за тілом кредиту, 33470,00 грн заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, 1000 грн заборгованості за комісією
Оскільки відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів погашення заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн. Також, оскільки пунктом 1.5.1 Договору про споживчий кредит №3232776 від 13 вересня 2021 року передбачено комісію за надання кредиту в сумі 1000 грн, яка нараховується за ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово, то така комісія також підлягає стягненню з відповідача.
В той же час суд вважає, що позивач неправильно здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит №3232776 від 13.09.2021 року.
Згідно умов договору сторони погодили, що строк кредиту 20 днів, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та повернення процентів за користування кредитом (дата платежу) 03.10.2021 року.
Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати проценти за договором лише 20 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нарахування процентів після закінчення терміну дії договору, який складає 20 днів. Матеріали справи не містять даних щодо продовження ОСОБА_1 строку кредитування відповідно до пунктів 2.3.1.1, 2.3.1.2 кредитного договору. Окрім цього, доказів, що відбулася пролонгація договору суду не надано.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Згідно наданого позивачем розрахунку, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України ОСОБА_1 не нараховувались. Отже, з врахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що за договором про споживчий кредит №3232776 від 13 вересня 2021 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 20 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти. А тому розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за цим договором складає: 1500 грн (5000 х 1,50% х 20).
Враховуючи викладене, суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути за договором про споживчий кредит №3232776 від 13 вересня 2021 року в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн, з них: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1500 грн – заборгованість за процентами та 1000 грн – заборгованість за комісією.
Щодо тверджень відповідача про сплив строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.
Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч.3 ст.263 ЦК України).
Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023.
Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває до цього часу.
Таким чином, враховуючи, що строк повернення коштів за кредитним договором №3232776 від 13.09.2021 настав 03.10.2021, відповідно, з цієї дати розпочав свій перебіг строк позовної давності, але з 12.03.2020 на території України установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023 та під час якого строки позовної давності були продовжені, а також те, що з 24.02.2022 на території України введено правовий режим воєнного стану, що продовжений до цього часу та в період дії якого перебіг позовної давності зупинено, що спростовує відповідні твердження відповідача.
Решта доводів та заперечень відповідача висновків суду по суті позовних вимог не змінюють.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п.29).
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, на 19 %, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 460,25 грн (460,25 грн становить 19% від 2422,40 грн).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» 03.07.2024 укладено договір про надання правової допомоги № 03/07-24 з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову інформацію, консультацію і роз`яснення з правових питань, здійснювати правовий супровід захисту інтересів, складати заяви, скарги, заперечення, процесуальні ті інші документи правового характеру, тощо.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», платіжна інструкція №0590510000 від 17.01.2025 на суму 101000 грн з призначенням платежу «надання правової допомоги згідно договору №03/07-2024/2023 від 03.07.2024 року про надання правової допомоги»; заявку на надання юридичної допомоги №3 від 03.11.2025, а також Витяг з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 2470 грн (19% від 13000 грн).
На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 516, 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за договором про споживчий кредит №3232776 від 13 вересня 2021 року в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн, з них: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1500 грн – заборгованість за процентами та 1000 грн – заборгованість за комісією.
В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованості за процентами в сумі 31970 грн відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» судовий збір в сумі 460 (чотириста шістдесят) грн 25 коп та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2470 (дві тисячі чотириста сімдесят) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», адреса місцезнаходження: 02095 м. Київ, вул.Княжий Затон, буд.9, прим.369, офіс 1, код ЄДРПОУ 43577608.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 27.05.2026.

Суддя Олена РИБАЧУК