Справа № 202/8317/25
Провадження № 2-др/202/16/26 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(д о д а т к о в е) 

25 лютого 2026 року місто Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., представника позивача Шахторіна А.С., представника відповідача Защук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Шахторіна А.С. звернулася з позовом про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 260 107 грн 01 коп. 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд установив право позивачки на отримання від відповідача неустойки (пені) в заявленому нею розмірі, але, ураховуючи матеріальний і сімейний стан платника аліментів, відповідно до частини 2 статті 196 СК України зменшив цей розмір, присудивши стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. 
У позовній заяві та під час судового розгляду представником позивача було заявлено про понесення позивачкою витрат на правничу допомогу та подання доказів на їх підтвердження у строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України. 
Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України судом було призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл таких витрат. 
У встановлений строк представником позивача – адвокатом Шахторіним А.С. були надані відповідні докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.
Представником 25 лютого 2026 представником відповідача – адвокатом Защук В.В. було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем.
Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що договір та інші документи, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу, були подані позивачкою після ухвалення судом рішення суті спору. 
При цьому, на їх думку, позивачка мала реальну можливість надати такі докази раніше під час розгляду справи, однак без поважних причин цього не зробила, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості ознайомитися з їх змістом до винесення рішення. 
Це унеможливило своєчасне подання заперечень, клопотання про зменшення розміру заявлених судових витрат та належну оцінку їх обґрунтованості. 
Відповідач не мав змоги перевірити, чи відповідають заявлені витрати критеріям реальності, необхідності та співмірності.
Своєчасне ознайомлення з такими доказами могло вплинути на процесуальну тактику відповідача під час розгляду справи, зокрема на відзив, заявлені клопотання та позицію щодо розподілу судових витрат.
Крім того, відповідно до статті 134 ЦПК України позивачка зобов`язана була подати попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат разом із позовною заявою.
Але такого розрахунку не було надано. В позовній заяві зазначено лише загальну суму судових витрат на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн, яку позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи без конкретизації, яка частина витрат фактично понесена на момент подання позову, а яку позивачка очікує понести у майбутньому. 
Отже, вважали, що витрати позивача на правничу допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами.
Надані документи не дозволяють встановити реальний обсяг фактично наданої правничої допомоги, її необхідність та співмірність заявленій сумі. 
Вважає, що заявлений розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи. 
При цьому акт виконаних робіт складено узагальнено, без розмежування вартості кожної конкретної дії. 
Також акт містить відомості про виконання процесуальної дії, яка на момент його підписання об`єктивно ще не була вчинена. 
На їх думку, включення стороною позивача до акта виконаних робіт низки позицій, які фактично є складовими одного процесуального завдання, свідчить про необґрунтоване завищення обсягу правничої допомоги та штучне розширення переліку послуг. 
З наданих документів неможливо встановити, що правнича допомога надавалася саме у справі № 202/8317/25 з огляду на те, що між сторонами наявні інші судові спори, у яких інтереси позивачки представляє той самий адвокат. 
Окрім того, за відсутності належних підтверджень факту оплати надані документи не можуть бути підставою для покладення витрат на відповідача.
Таким чином, просили відмовити у задоволенні клопотання представника позивача від 16.01.2026 року про долучення доказів понесення судових витрат та не брати їх до уваги, відмовивши позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу або зменшити їх розмір. 
Зі свого боку, представником відповідача – адвокатом Защук В.В. також була подана заява про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу та інших процесуальних витрат. 
Така заява обґрунтована тим, що 17.02.2026 року відповідач уклав з нею, адвокатом Защук В.В., договір про надання правничої допомоги та протокол узгодження договірної ціни до нього. 
З метою належної підготовки процесуальних документів та обґрунтованих заперечень вона як представник відповідача 18.02.2026 року та 20.02.2026 року подала заяви про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. 
23.02.2026 року після 17:00 години на її електронну адресу частково надійшли матеріали справи, що надало можливість ознайомитися з ними та подати до суду 25.02.2026 клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та заперечення проти заяви представника позивача - адвоката Шахторіна А.С.
З огляду на наведене відповідач раніше не подавав заяву про відшкодування власних судових витрат та доказів, що їх підтверджують. 
До моменту подання представником позивача клопотання про долучення доказів понесених судових витрат і отримання судової повістки відповідач не мав інформації для подання до суду клопотання про зменшення судових витрат і заперечень. 
При цьому клопотання позивачки від 16.01.2026 було подано вже після судових дебатів та переходу до стадії ухвалення рішення.
Отже, відповідач не мав реальної можливості подати заяву про відшкодування судових витрат раніше, оскільки необхідність її подання виникла саме внаслідок подання представником позивачки клопотання про долучення доказів понесених судових витрат 16.01.2026 та реальна можливість оформлення заяви про відшкодування судових витрат настала після отримання представником відповідача матеріалів справи та ознайомлення з їх змістом. 
Вважає, що такі обставини є поважними причинами пропуску процесуального строку у розумінні статей 126, 127 ЦПК України, оскільки вони об`єктивно не залежали від відповідача та перешкоджали своєчасному поданню цієї заяви.
Відповідач поніс витрати у зв`язку з розглядом справи, які пов`язані з оплатою правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 9690,00 грн, що підтверджується рахунками на оплату і платіжними інструкціями: рахунок № 1 від 17.02.2026 на суму 3670,00 грн, платіжна інструкція № 2173079317 від 21.02.2026 на суму 3670,00 грн, рахунок № 1 від 18.02.2026 на суму 6020,00 грн, платіжна інструкція № 2173079328 від 21.02.2026 на суму 6020,00 грн; інформацією з фільтрованої виписки від 24.02.2026 (за період з 01.01.2026 до 24.02.2026), актом № 1 від 24.02.2026 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (період з 17.02.2026 до 24.02.2026).
Отже, загальна сума витрати відповідача на правничу (правову) допомогу склала 9690,00 грн.
Крім того, відповідач був вимушений нести витрати, пов`язані з оплатою послуг АТ «Укрпошта» за відправлення процесуальних документів позивачці. 
Витрати відповідача, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду, а саме оплата поштових послуг, становлять 351,52 грн, що підтверджується розрахунком судових витрат від 25.02.2026, квитанціями по оплаті від 18.02.2026 на суму 144,28 грн, від 20.02.2026 на суму 63,06 грн, від 25.02.2026 на суму 144,18 грн. 
Згідно з п. 2.6 Договору, крім оплати гонорару, клієнт відшкодовує адвокату всі фактичні видатки, пов`язані з виконанням доручень клієнта, понесені у зв`язку з виконанням даного договору (надалі – витрати). Такі витрати включають: витрати на телефонний зв`язок, в тому числі на міжнародний, міжміський та/або мобільний зв`язок; витрати на факсимільний зв`язок, поштові витрати; витрати на фотокопіювання, ксерокопіювання, роздрукування тощо; транспортні та відрядні витрати, в тому числі проживання в готелі; переклад документів, тексту на іноземні мови та з іноземних мов; витрати на оплату праці експертів, консультантів із спеціальних питань; витрати пов`язані із отриманням нотаріальних послуг на користь клієнта; витрати зі сплати судового збору, державного мита тощо; інші витрати, пов`язані з наданням послуг.
Отже, просили поновити процесуальний строк на подання відповідачем заяви про відшкодування судових витрат. Ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 9690,00 грн та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, – на оплату послуг АТ «Укрпошта».
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Шахторін А.С. наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в повному обсязі. 
Натомість вважав, що підстави для відшкодування витрат, понесених відповідачем, відсутні. 
Представник відповідача – адвокат Защук В.В., яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала подану нею заяву про відшкодування судових витрат, а проти відшкодування судових витрат позивачці заперечувала, підтримавши своє клопотання по зменшення таких витрат. 
Суд, заслухавши аргументи представників сторін, ознайомившись із поданими ними доказами в частині, що стосуються понесених судових витрат, доходить до висновку, що заява представника позивача про відшкодування судових витрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а у відшкодуванні судових витрат відповідачу потрібно відмовити з огляду на наступне:
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. 
Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини 1-6 статті ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому частиною 1-5 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). 
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У разі недотримання таких вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому у вищезгаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зроблений висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. 
Таким чином, для визначення суми відшкодування судових витрат на правничу допомогу суд має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
При розподілі між сторонами судових витрат суд ураховує, що при зверненні 28 серпня 2025 року до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів представником позивача – адвокатом Шахторіним А.С. у позовній заяві на виконання вимог ч. 1 ст. 134, п. 9 ч. 1 ст. 175 ЦПК України було зазначено попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, в сумі 25 000 грн. 
До закінчення судових дебатів представником позивача було зроблено заяву про подання доказів понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у строк, встановлений частиною 8 статті 141 ЦПК України, з дотриманням якого у подальшому подані відповідні докази.
Заявляючи вимогу про відшкодування позивачці витрат на правничу допомогу, представник позивача надав суду копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24 червня 2025 року, копію додаткової угоди № 1 до цього Договору від 24 червня 2025 року, копію акта виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14 січня 2026 року, а також копію розписки про отримання гонорару в готівковій формі та копії квитанцій до платіжних інструкції. 
Згідно з договором про надання професійної (правової) допомоги від 24 червня 2025 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Шахторіним А.С., клієнт доручає та зобов`язується оплатити гонорар (винагороду) та фактичні витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги, необхідні для виконання цього договору, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або надати інші види правничої (правової) допомоги в обсязі та на умовах, що визначені цим договором. 
Так, у пункті 2.1 Договору визначено, що адвокат на підставі доручення клієнта зобов`язується та має право вчиняти будь-які не заборонені законом та правилами адвокатської етики дії, необхідні для належного виконання даного договору, зокрема, але не виключно: вивчити наявні у клієнта документи, які стосуються предмета доручення та надати попередній висновок про правову перспективу справи; протягом дії даного договору надавати усні роз`яснення та консультації з приводу питань, які можуть виникати в ході виконання даного договору та пов`язані з предметом доручення; в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі отримати розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим документом № 205/3397/16 від 19.09.2016 р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ; визначити та підготувати розрахунок неустойки (пені) від суми несплачених аліментів; підготувати та подати від імені або в інтересах клієнта позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини; представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта в Індустріальному районному суді міста Дніпра.
В додатковій угоді № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24 червня 2025 року визначено, що за послуги, які надаються адвокатом відповідно до умов договору клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 25 000 грн. 
Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом надано позивачу таку правничу допомогу: надання консультацій та роз`яснень з правових питань, що стосуються предмета доручення; вивчення наявних у клієнта документів, які стосуються предмета доручення, визначення правової позиції та стратегії захисту прав клієнта та надання попереднього висновку про правову перспективу; аналіз судової практики Верховного Суду з розгляду аналогічних справ; підготовка та подання заяв, клопотань, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, а також на сприяння їх відновленню: підготовка та подання до суду позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів; підготовка розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2019 до 24.06.2024; підготовка, попереднє направлення відповідачу та подання заяви про зменшення розміру позовних вимог; підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи; підготовка, попереднє направлення відповідачу та подання клопотання про доручення доказів понесених судових витрат; засвідчення копій документів, що надаються до суду; представництво інтересів клієнта в Індустріальному районному суді міста Дніпра, в тому числі в судових засіданнях (ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях).
В акті засвідчено, що виконавцем надано замовнику повний обсяг правничої допомоги, вартість якої становить у фіксованому розмірі 25 000 грн. 
При цьому суд вважає, що наявність в акті виконаних робіт (наданих послуг) помилки в даті його складання, а саме зазначення «2025 р.» замість 2026 р., не може бути підставою для висновку про відсутність понесення стороною витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки обставини фактичного надання такої правничої допомоги адвокатом підтверджується матеріалами справи. 
Тож недоліки, допущені під час складання та заповнення акта виконаних робіт (наданих послуг), носять формальний характер і не спростовують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 925/331/20.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості та співмірності до предмета спору витрат позивача на правничу допомогу суд ураховує конкретні обставини справи, зокрема характер спірних правовідносин, які стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом, той факт, що виникненню спору сприяла саме винна поведінка відповідача, який протягом тривалого часу не сплачував аліменти на утримання дитини, внаслідок чого виникла значна сума заборгованості по аліментам (понад 300 тис. грн) та позивач самостійно була вимушена нести тягар утримання спільної з відповідачем дитини. 
Також суд ураховує дії та позиції сторін щодо вирішення спору, зокрема те, що відповідач, діючи в судовому процесі через свого представника, заперечував наявність своєї вини у виникненні заборгованості по аліментам і, як наслідок, проти стягнення з нього заявлених у позові сум. 
У свою чергу, сторона позивача для доведення своїх позовних вимог була вимушена ознайомлюватися зі значною кількістю матеріалів виконавчого провадження, на підставі яких проводити відповідні математичні розрахунки неустойки (пені). 
Крім складання та подання до суду заяв по суті справи, представник позивача – адвокат Шахторін А.С. приймав участь у судових засіданнях в приміщенні суду 06 жовтня 2025 року, 19 листопада 2025 року, 13 січня 2026 року, що підтверджується протоколами судового засідання. 
Також судом береться до уваги значення справи для сторін, а саме те, що предметом позову є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, яка знаходилася на утриманні саме позивачки, ціну позову, яка після зменшення позовних вимог склала 260 107 грн, а також результат розгляду справи судом. Зокрема те, що суд установив право позивачки на отримання від відповідача неустойки (пені) в заявленому нею розмірі 260 107 грн, але, користуючись суддівським розсудом, відповідно до частини 2 статті 196 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а також балансу інтересів кожної сторони, зменшив цей розмір до такого, який вважав справедливим і розумним, присудивши стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 95 000 грн. 
З огляду на наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, які понесені позивачем у цій справі, відповідають критеріям реальності, співмірності та розумності.
Твердження представника відповідача про те, що позивачем разом із позовною заявою не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правничу допомогу та зазначено лише їх загальну суму без деталізації, а також не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат та факту їх оплати, суд вважає такими, що не впливають на обґрунтованість заявлених витрат.
Суд звертає увагу, що відповідно до закону відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20. Отже, закон не пов`язує відшкодування витрат на правничу допомогу виключно з фактом їх оплати.
Крім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палата Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 922/1964/21, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Разом із тим, ч. 1, 2 ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Тож, з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Логічно, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Крім того, кодекс не зазначає конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. 
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Отже, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення, - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Що ж до доведення не співмірності, то у випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
При цьому відповідно до численної практики Верховного Суду у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (наприклад, постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19, від 12 жовтня 2022 року у справі № 725/42/21-ц).
У даному випадку стороною позивача у першій заяві по суті спору було зазначено про розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. 
На підтвердження цих витрат у встановлений строк надані відповідні докази, в яких зазначено детальний зміст та перелік наданих адвокатом робіт (послуг), що узгоджуються з тими, що були фактично надані адвокатом позивачу згідно з матеріалами справи, а також визначено порядок оплати таких робіт (послуг). 
Заперечуючи проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, зокрема вважаючи їх штучно завищеними, сторона відповідача не навела доказів неспівмірності таких витрат зі складністю справи та її значенням для сторін, ціною позову, виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), хоча саме на відповідача та його представника покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат.
При вирішення питання про відшкодування позивачці витрат на правничу допомогу суд також бере до уваги, що в цій справі суд вже зменшив суму неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 260 107,01 грн до 95 000 грн.
Водночас це жодним чином не применшує розумність та реальність правничої допомоги, яка була надана позивачу у цій справі адвокатом Шахторіним А.С., та право позивачки на відшкодування іншої стороною за результатами розгляду справи понесених нею витрат з огляду на те, що таке зменшення неустойки (пені) є правом суду та не свідчить про необґрунтованість чи недоведеність її позовних вимог.
Тому, на переконання суду, зменшення судом ще й витрат на правничу допомогу буде несправедливим та покладатиме на позивачку надмірний тягар. 
Отже, суд вважає, що клопотання представника відповідача - адвоката Защук В.В. про зменшення понесених позивачем витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.
Навпаки, надавши оцінку доказам понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, та, враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціною позову та значенням справи для сторони, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат в повному обсязі у сумі 25 000 грн, що є пропорційною сумі неустойки (пені), яка б підлягала стягненню на користь позивача, якби її розмір не був зменшений судом.
Суд вважає, що такий розподіл судових витрат відповідає як конкретним обставинам цієї справи, так фінансовому стану обох сторін.
Що ж стосується заяви представника відповідача про відшкодування витрат, понесених відповідачем, то суд ураховує, що під час розгляду цієї справи інтереси відповідача представляв адвокат Бакулін І.С. 
Відповідачем та його представником не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу, які відповідач поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи. 
Відповідну заяву про подання доказів таких витрат до закінчення судових дебатів не було зроблено. 
За результатами розгляду справи по суті суд визнав позовні вимоги позивачки обґрунтованими, але зменшив розмір неустойки (пені), який підлягає стягненню з відповідача на її користь. 
Тобто спір вирішений судом на користь позивачки.
Звернувшись 25 лютого 2026 року з заявою про відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу та інших витрат, представник відповідача надала суду копію договору № 1 про надання правничої допомоги, укладеного між нею, адвокатом Защук В.В., і відповідачем 17 лютого 2026 року, копію акта № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 24.02.2024 та інші докази, які підтверджують оплату відповідачем наданих нею послуг. 
Згідно з вищевказаним договором та актом правнича допомога, надана відповідачу адвокатом Защук В.В., полягала в ознайомленні з матеріалами справи, наданні консультації, складанні клопотання про видачу в електронному вигляді копії технічних записів судових засідань, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, заперечення проти заяви про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, направленні таких документів засобами поштового зв`язку іншій стороні, участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вчиненні інших дій, пов`язаних із вирішенням судом питання про розподіл судових витрат.
Отже, в даному випадку всі витрати, про відшкодування яких представником відповідача подана відповідна заява, були понесені після розгляду справи по суті та ухвалення судом рішення.
Разом із тим, в силу норм цивільного процесуального законодавства сторона спору має право заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Об`єднаної палати від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22,  заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. З огляду на що, подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати погодився з висновками, раніше викладеними у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі № 922/838/22, від 14.09.2023 у справі № 911/3076/21, від 06.09.2023 у справі № 914/131/22, від 30.08.2023 у справі № 911/3586/21, від 25.07.2023 у справі № 914/4092/21, від 07.02.2023 у справі № 922/4022/20, від 23.08.2022 у справі № 909/328/18, від 05.07.2022 у справі № 910/10507/21, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Суд приймає до уваги, що витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Защук В.В., понесені відповідачем після розгляду справи судом та ухвалення рішення на користь позивача, і пов`язані виключно з підготовкою та поданням до суду заяв і клопотань щодо розподілу судових витрат.
Ураховуючи вищенаведене, такі витрати покладаються на відповідача та відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Шахторіна А.С. про розподіл судових витрат задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.
Заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Защук В.В. щодо судових витрат залишити без задоволення.
Відмовити у відшкодуванні відповідачу ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу та вчинення інших процесуальних витрат. 
Додаткове рішення суду може бути оскаржено учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі скасування основного рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Повний текст додаткового рішення складений 29 квітня 2026 року.

Суддя Наталія Марченко