Справа № 522/6979/26
Провадження № 3/522/2919/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року         місто Одеса
Суддя Приморського районного суду міста Одеси Коваленко В.М., при секретарі Бабалунзі О.М., за участю адвоката Дмитренко В.П. (в режимі відеоконференції), розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області стосовно:
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.126 КУпАП, 

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 19.04.2026 року о 09.10 годин, с. Половинки, дорога 14 119 км ОСОБА_1 керував автомобілем Mazda CX-7 д/з НОМЕР_1 маючи постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 09.03.2026, провадження t61097320 від 03.02.2020, чим порушив ст. 15 ЗУ Про дорожній рух.
В судовому засіданні адвокат Дмитренко В.П. заперечував проти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та просив закрити справу за відсутністю складу правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не знав про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження та наявна постанова про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Відповідних постанов про відкриття провадження та встановлення тимчасового обмеження, не отримував. У постанові про відкриття виконавчого провадження та інших постановах виконавчої служби зазначена адреса: АДРЕСА_2 , за якою ОСОБА_1 не мешкає, а мешкає фактично за іншою адресою. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку. 
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Стаття 9 КУпАП регламентує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно вимог ст. 280 КУпАп, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення надано такі докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 644578 від 19.04.2026 року,
- постанову Салтівського ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП № 61097320 від 09.03.2026 про встановлення тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відносно ОСОБА_1 
- довідку від 20.04.2026 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. 
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив порушення ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Статтею 15 ЗУ «Про дорожній рух» визначено основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами.
Згідно ч. 3 ст.126 КУпАП, адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Відповідно до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Як вбачається з відповіді Салтівського ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 01.06.2026 №132218, згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі АСВП), у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження № 61097320 на виконання виконавчого листа № 643/12115/19 виданого 16.12.2019 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи і до закінчення навчання сином, але не більш ніж до досягнення останнім 23-річного віку. 
03.02.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61097320.
09.03.2026 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування та інших постанов Салтівського ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місце проживання ОСОБА_1 зазначено за адресою: АДРЕСА_2 .
Проте, будь-яких доказів щодо направлення зазначених постанов або їх отримання ОСОБА_1 суду не надано.
Таким чином, з матеріалів, наданих суду на підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та витребуваних судом у ДВС, неможливо встановити факт умисних дій ОСОБА_1 які б були направлені на керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про наявність постанови Салтівського ВДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами за ВП №61097320, суду не надано. 
Згідно дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого УПП в Миколаївській області вбачається, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , останній дізнався про наявність встановленого обмеження на право керування від співробітників поліції. 
Отже, під час розгляду справи встановлено, що особою, яка склала протокол про вчинення адміністративного правопорушення, на надані будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Натомість, працівники поліції при оформленні матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення не долучили до протоколу про адміністративне правопорушення жодного доказу ні підтвердження обставин, зазначених у протоколі. 
Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Згідно вимог ст. 62 Конституції України та передбаченій у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Таким чином, при оцінювані зібраних за справою доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи недостатньо доказів, які встановлюють наявність провини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а отже в діях останнього відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи зазначені обставини, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, суд вважає за необхідне провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, за викладених у протоколі обставин.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 126, 245, 251, 252, 283, 284, 247 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:         Вадим КОВАЛЕНКО