ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1791/26 Справа № 214/5045/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фролова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М.,
при секретарі судового засідання    Примак Н.М.,
за участю:
захисника адвоката      Павленка С.М.,
представника потерпілої адвоката    Шелудька А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Павленка С.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 24 квітня 2026 року о 18 годині 15 хвилин в м. Кривий Ріг, вул. Святителя Василя Великого, 36, на порушення п. 13.1, п. 13.3, п. 12.3, п. 2.3б ПДР, керуючи транспортним засобом BMW X5, н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час зустрічного роз`їзду залежно від швидкості руху не дотримався безпечного інтервалу, у разі виникнення перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив зіткнення з автомобілем Honda M-NV, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
На зазначену постанову захисник, адвокат Павленко С.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що у схемі ДТП та у протоколі не встановлено, які саме пошкодження отримав кожен із автомобілів. На схемі ДТП зазначено, що в обох автомобілів пошкоджена ліва частина, що суперечить фото.
Зауважує, що відповідно до даних схеми ДТП водій ОСОБА_1 здійснював рух у правому крайньому положенні і не міг уникнути зіткнення шляхом зміни напрямку руху у правий бік. Водій ОСОБА_1 дотримувався п. 1.4 ПДР та мав право розраховувати на дотримання ПДР іншим учасником дорожнього руху і зміну ним напрямку руху у правий бік.
Наголошує, що у суду не було вихідних даних для висновку, що ОСОБА_1 міг уникнути ДТП шляхом зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, оскільки момент виникнення небезпеки не встановлений, не встановлено, на якій відстані перебували автомобілі один від одного та яка між ними була відстань у момент виникнення небезпеки, швидкість руху обох транспортних засобів, не здійснені розрахунки гальмівного шляху та не з`ясовано, чи мав Бельмас технічну можливість уникнути контакту транспортних засобів шляхом зупинки.
ОСОБА_1 , інший учасник ДТП ОСОБА_2 у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи. Клопотань про відкладення судового розгляду на адресу апеляційного суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Заслухавши захисника адвоката Павленка С.М., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги; представника потерпілої, адвоката Шелудька А.О., який заперечував проти апеляційної скарги, відстоював законність та обґрунтованість судового рішення; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Суд першої інстанції, дослідивши письмові докази та доводи водія ОСОБА_1 , обґрунтовано дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у настанні ДТП.
Так, суд першої інстанції наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення обґрунтував дослідженими доказами, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 649180 від 24 квітня 2026 року; 
- схемою місця ДТП від 24 квітня 2026 року з фототаблицею, доданою до схеми місця ДТП, якими зафіксовано пошкодження транспортних засобів; 
- письмовими поясненнями іншої учасниці ДТП ОСОБА_2 від 24 квітня 2026 року, в яких зазначено, що на автомобілі, яким вона керувала, на дзеркалі є пошкодження у вигляді подряпини і зчісу лакофарбового покриття, сторона захисту вважала за недоцільне викликати в судове засідання ОСОБА_2 ; 
- відеоматеріалом, який міститься на DVD-R диску, наданому стороною захисту, з якого видно, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не зупинився під час зустрічного роз`їзду, сам ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що не зупинився, оскільки інший водій мав місце до крайнього положення проїзної частини і він думав, що автомобілі роз`їдуться.
Всебічно вивчивши матеріали справи, письмові, фото- та відеодокази, апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1, п. 13.3, п. 12.3, п. 2.3б ПДР, які є в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. При цьому сторона захисту не заявила клопотання про призначення автотехнічної експертизи та не провела її самостійно, а суд, у свою чергу, позбавлений права самостійно відшукувати докази. Разом із цим, на переконання апеляційного суду, наявних матеріалів справи достатньо для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП.
Диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Так, відповідно до вимог п. 13.1 ПДР, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Відповідно до вимог п. 13.3 ПДР, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
Відповідно до п. 12.3 ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Відповідно до п. 2.3б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Так, відповідно до схеми ДТП, ширина проїзної частини складала 4,3 метра, тобто з урахуванням ширини автомобілів, при русі автомобілів у зустрічному напрямку, в момент їх безпосереднього наближення одночасний рух неможливий. Тобто водій повинен вжити заходів для безпечного об`їзду або зменшення швидкості руху до повної зупинки для надання змоги іншому автомобілю проїхати.
Як вбачається з відеозапису, автомобіль BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 після здійснення повороту рухався по вул. Святителя Василя Великого, яка має ширину 4,3 метра, при цьому у зустрічному напрямку рухався автомобіль Honda M-NV, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Однак, маючи достатню видимість, водій ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, у разі виникнення перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив зіткнення з автомобілем Honda M-NV. Водій ОСОБА_1 не зменшив швидкості руху, не намагався уникнути перешкоди у вигляді зустрічного транспортного засобу, поміж іншого це підтверджується тим, що після зіткнення ОСОБА_1 певний проміжок часу продовжив рух.
Отже, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом встановлено, що незалежно від наявності або відсутності порушень ПДР водієм ОСОБА_2 , ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1, п. 13.3, п. 12.3, п. 2.3б ПДР, наслідком чого є настання ДТП.
Апеляційний суд наголошує, що суд, розглядаючи справу про вчинення адміністративного правопорушення, не вправі вийти за межі тих фактичних обставин, які встановлені протоколом про вчинення адміністративного правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення по суті є обвинувальним актом, на основі якого, в сукупності з іншими доказами, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, й навести у своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Наявність або відсутність у діях водія ОСОБА_2 порушення вимог ПДР, що могли спричинити ДТП, не є предметом розгляду цієї справи, оскільки судом розглядається протокол про адміністративне правопорушення лише стосовно ОСОБА_1 та будь-які дії ОСОБА_2 не можуть безумовно вказувати на відсутність вини ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що ним порушено вимоги п. 13.1, п. 13.3, п. 12.3, п. 2.3б ПДР, наслідком яких сталася ДТП.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France» («Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no. 2)» («Гору проти Греції № 2») [ВП], § 41).
Твердження захисника, що у схемі ДТП та у протоколі не встановлено, які саме пошкодження отримав кожен із автомобілів та на схемі ДТП зазначено, що в обох автомобілів пошкоджена ліва частина, що суперечить фото, є неспроможними, оскільки схема ДТП підписана обома водіями без будь-яких зауважень, тобто останні погодились з даними, які в ній наведені. До схеми додана фототаблиця, відповідно до якої вбачаються пошкодження, наявні в автомобілях, зокрема пошкодження лакофарбового покриття.
Доводи про відсутність достатніх вихідних даних для твердження про порушення саме ОСОБА_1 правил дорожнього руху є хибними, оскільки матеріали справи містять достатньо даних, зокрема відеозапис з відеореєстратора, фототаблицю, схему ДТП із зазначенням розмірів проїзної частини та розташування автомобілів відносно проїзної частини та один одного, і письмові пояснення осіб, для об`єктивного висновку, що водій ОСОБА_1 повинен був дотримуватись вимог п. 13.1, п. 13.3, п. 12.3, п. 2.3б ПДР, і для такого висновку, на переконання апеляційного суду, не потрібні спеціальні знання.
Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги, встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суддя дав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, що могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення та є безумовною підставою для його скасування, а також які б спростовували висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд не вбачає, тому відсутні підстави для скасування постанови судді.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Павленка С.М., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА