ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/870/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 697/1842/25 Категорія: 304090000 	Колісник Л.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи: 

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Кондратенко Богдан Вікторович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кондратенка Богдана Вікторовича на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договороми, 

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 02.10.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладено Договір № 555157212209, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти в сумі 1400,00 грн під проценти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, однак свої зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 3 586,40 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням – 1 400,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 2186,40 грн.
12.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3320995, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів в сумі 1200,00 грн під проценти, однак свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 15 304,76 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням – 1 200,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14 104,76 грн.
18.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 102875862, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 12300,00 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом, однак свої зобов`язання не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 61 770,77 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням – 9 466,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 50 951,77 грн, заборгованість за комісіями 1 353,00 грн.
27.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 4597824, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом, однак свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 64 340,00 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням – 10 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 53 640,00 грн, заборгованість за комісіями 700,00 грн.
Позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними та подальшими кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.
Загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за договорами № 555157212209 від 02.10.2021, № 3320995 від 12.10.2021, № 102875862 від 18.08.2021, № 4597824 від 27.09.2021 становить 145 001,93 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 22 066,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 120 882,00 грн, заборгованість за комісіями 2 053,00 грн.
Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року позов ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитними договорами № 555157212209, № 3320995, №102875862, № 4597824 на загальну суму 142 948,93 грн, судовий збір в сумі 2 388,00 грн та витрати на правову допомогу у сумі 9 858,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт існування у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним вище кредитними договорами, яка ним добровільно не сплачується.
Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитами. 
Оскільки відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитними договорами, позов в частині вимог про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягає до задоволення.
Крім того, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, вважаючи умови договорів, якими передбачена комісія, нікчемними.
Не погодившись з заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Кондратенко Б.В., подав апеляційну скаргу, в якій, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, а у разі висновку суду про наявність підстав для стягнення основної заборгованості (тіла кредиту), скасувати рішення в частині стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове, яким зменшити розмір нарахованих процентів відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування».
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що сума процентів, нарахована за кредитними договорами, більш ніж у п`ять разів перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів, що свідчить про явну непропорційність відповідальності позичальника наслідкам порушення зобов`язання, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, скаржник, посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що за відсутності розумних меж відповідальності, суд вправі зменшити її розмір, керуючись принципами пропорційності та справедливості. 
Крім того, в апеляційній скарзі сторона відповідача посилається на недостовірність розрахованої позивачем заборгованості за кредитними договорами, включення до процентів за користування кредитами штрафних санкцій, нарахування яких на період дії воєнного стану заборонене, незаконність нарахування комісії.
Також скаржник вказує на неповідомлення відповідача, як позичальника, про перехід прав вимоги за кредитними договорами, відсутність належних доказів підписання кредитних договорів електронним цифровим підписом, відсутність доказів на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів за договорами.
Під час подачі апеляційної скарги представником відповідача – адвокатом Кондратенком Б.В. заявлено клопотання про витребування у позивача доказів, а саме: 1) оригіналів електронних документів, на підставі яких виникли зобов`язання за 4 договорами, разом із доказами їх підписання (електронні підписи/ідентифікатори, Електронні логи системи (Logs); Дані про IP-адреси, з яких нібито здійснювався акцепт; Докази використання одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію»; 2) доказів фактичної оплати правничої допомоги (платіжні доручення), оскільки акт без фінансового підтвердження не є доказом понесених витрат; 3) деталізований технічний розрахунок, який пояснює розрахунок відсотків 14 104,76 грн по договору № 3320995; 4) деталізований розрахунок по всім позовним вимогам в одному документі.
30.03.2026 до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Факторинг Партнерс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
30.06.2026 позивач також подав до апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про витребування з АТ КБ «ПриватБанк» доказів, а саме: - ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_1 , у тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; - докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів 18.08.2021 у сумі 12300,00 грн, 27.09.2021 у сумі 10 000,00 грн, 02.10.2021 у сумі 1 400,00 грн, 12.10.2021 у сумі 1 200,00 грн, які були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № НОМЕР_1 за період із 18.08.2021 до 23.08.2021 та за період з 27.09.2021 до 17.10.2021.
Заслухавши доповідь судді, представника позивача, який з`явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.10.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладено Договір № 555157212209.
Відповідно до умов вказаного договору сума позики 1 400,00 грн, строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків знижена процентна ставка 2,19 % за день, стандартна процентна ставка, фіксована 2,60 % за день.
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.02.2024 № 3162_240202183245 на НОМЕР_1 зараховано 02.10.2021 платіж на суму 1400,00 в системі iPay.ua.
12.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3320995.
Відповідно до умов вказаного договору сума позики 1 200,00 грн, строк кредитування 27 днів, зі сплатою відсотків базова процентна ставка, фіксована 1,99 % за день, розмір процентів за прострочену позику, фіксований - 1,01 %.
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.03.2023 № 2782_230331153836 на карту НОМЕР_1 зараховано 12.10.2021 платіж на суму 1200,00 в системі iPay.ua.
18.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 102875862.
Відповідно до умов вказаного договору сума позики 12 300,00 грн, строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків процентна ставка 1,25 % за день, стандартна процентна ставка 5,00 % за день, комісія 1353,00 грн.
Відповідно до квитанції № 1738020121 від 18.08.2021 на карту НОМЕР_1 зараховано платіж на суму 1230,00 в системі LiQPay.
27.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 4597824.
Відповідно до умов вказаного договору сума позики 10 000,00 грн, строк кредитування 30 днів, зі сплатою відсотків 0,88 % за день, стандартна базова процентна ставка - 5,00 %, комісія - 700,00 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Еліанс» від 24.01.2025 на карту НОМЕР_1 зараховано 27.09.2021 платіж на суму 10 000,00 грн.
18.12.2023 було укладено договір № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 555157212209.
09.02.2022 було укладено договір № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 3320995. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 3320995.
17.01.2022 було укладено договір № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 102875862. 10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 102875862.
18.02.2025 було укладено договір № 18-02/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договорами № 3320995, № 102875862.
13.01.2022 було укладено договір № 13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 4597824.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 4597824.
18.02.2025 було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором № 4597824.
Загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Факторинг Партнерс», відповідно до розрахунків суми заборгованості, становить 145 001,93 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 22 066,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 120 882,00 грн, заборгованість за комісіями 2 053,00 грн.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі наведених вище фактичних обставин щодо стягнення кредитної заборгованості, регламентуються такими правовими нормами.
Частина третьої статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею третьою Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону ОСОБА_1 , що підтверджено, у тому числі довідками про ідентифікацію, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірних правочинів, про що правомірно зазначено судом першої інстанції. 
Відтак, доводи скаржника в частині неукладеності кредитних договорів з первісними кредиторами є необґрунтованими.
Щодо відступлення прав вимог за кредитним договором, колегія суддів зазначає, що надані копії договорів факторингу, договорів про відступлення прав вимог, додаткові угоди, витяги з реєстру боржників, платіжні інструкції на підтвердження оплати за відступлення прав вимоги в сукупності свідчать про фактичне виконання сторонами (за договорами факторингів) умов договорів та відсутність між ними спору щодо обсягу та характеру взаємних зобов`язань. ТОВ «Факторинг Партнерс» підтвердило свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за договорами № 555157212209 від 02.10.2021, № 3320995 від 12.10.2021, № 102875862 від 18.08.2021, № 4597824 від 27.09.2021
Вказані вище договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося.
Посилання скаржника на те, що відповідачку, як позичальника, не було повідомлено про відступлення права вимоги, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не впливає на дійсність такого відступлення, так як, відповідно до вимог цивільного законодавства, згода боржника на заміну кредитора не вимагається. Таке повідомлення має значення виключно для визначення належності виконання зобов`язання боржником первісному або новому кредитору. Однак, доказів виконання зобов`язання первісному кредитору після відступлення права вимоги скаржницею не надано.
Визначаючи розмір заборгованості за кредитними договорами, колегія суддів зазначає таке.
Щодо договору про споживчий кредит № 4597824 від 27.09.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Сума кредиту становить 10 000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 27.09.2021 (строк кредитування) до 27.10.2021.
Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 2640,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандратна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування (п. 1.6 договору).
Розмір відсотків згідно з додатком № 1 «Графік платежів» до цього договору встановлено в сумі 2640,00 грн.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.
Разом з тим, в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п.п. 2.3.1.1.-2.3.1.2 Договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 2.3.2, 4.1.,4.2. Договору.
У додатку № 1 «Графік платежів» до кредитного договору вказано, що у випадку продовження строку кредитування, відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити дані Графіку в особистому кабінеті позичальника.
Як слідує з наявної в матеріалах справи відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачці нараховувались проценти за користування кредитом в період з 28.09.2021 до 27.10.2021 відповідно до пункту 1.5.2. договору про споживчий кредит, з 28.10.2021 до 26.12.2021 відповідно до пунктів 1.6. та 2.3.1.2 договору.
Проте, ТОВ «Факторинг Партнерс» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору відповідно до пункту 2.3.1, зміни процентної ставки чи оновлення Графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 30 000,00 грн.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 28.10.2021, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пунктах 1.3-1.4 договору про споживчий кредит та в Графіку платежів, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.
Звертаючись до суду, підставою позову ТОВ «Факторинг Партнерс» визначив саме несплату процентів за користування кредитом (згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України), вимог про стягнення процентів на підставі частини другої статті 625 ЦК України, позивач не заявляв.
Колегією суддів встановлено, що у договорі про споживчий кредит № 4597824 від 27.09.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , містяться умови про комісію за надання кредиту.
Разом із тим надання кредитних коштів є основним обов`язком кредитодавця за кредитним договором та становить сутність кредитних правовідносин, а не окрему чи додаткову послугу, що замовляється споживачем.
Зі змісту договору не вбачається, що вказана комісія встановлена за конкретну самостійну додаткову послугу, зміст, обсяг та вартість якої чітко визначені сторонами та яка надається в інтересах споживача.
За таких обставин умова договору щодо сплати одноразової комісії за надання кредиту суперечить вимогам законодавства про споживче кредитування та є нікчемною, а тому не створює для позичальника обов`язку щодо її сплати.
Подібні правові висновки щодо сплати комісії за надання кредиту зазначені в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
З урахуванням викладеного вище, з відповідачки на користь позивача за договором про споживчий кредит № 4597824 від 27.09.2021, з урахуванням строку кредитування – 30 днів, слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 12640,00 грн, з яких: 10 000,00 – заборгованість за тілом кредиту, 2640,00 грн – заборгованість за відсотками.

Щодо договору про споживчий кредит № 102875862 від 18.08.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Сума кредиту становить 12 300,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 18.08.2021 (строк кредитування) до 17.09.2021.
Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 4612,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандратна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування (п. 1.6 договору).
Розмір відсотків згідно з додатком № 1 «Графік платежів» до цього договору встановлено в сумі 4612,50 грн.
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.
Разом з тим, в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п.п. 2.3.1.1.-2.3.1.2 Договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 2.3.2, 4.1.,4.2. Договору.
У додатку № 1 «Графік платежів» до кредитного договору вказано, що у випадку продовження строку кредитування, відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити дані Графіку в особистому кабінеті позичальника.
Як слідує з наявної в матеріалах справи відомості про щоденні нарахування та погашення, відповідачці нараховувались проценти за користування кредитом в період з 19.08.2021 до 17.09.2021 відповідно до пункту 1.5.2. договору про споживчий кредит, з 18.09.2021 до 24.10.2021 відповідно до пунктів 1.5.2, 2.3.1.1 договору, з 25.10.2021 до 23.12.2021 відповідно до пунктів 1.6. та 2.3.1.2 договору.
Проте, ТОВ «Факторинг Партнерс» не надано доказів на підтвердження продовження строку кредитного договору відповідно до пункту 2.3.1, зміни процентної ставки чи оновлення Графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 28 353,87 грн.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 18.09.2021, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пунктах 1.3-1.4 договору про споживчий кредит та в Графіку платежів, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.
Звертаючись до суду, підставою позову ТОВ «Факторинг Партнерс» визначив саме несплату процентів за користування кредитом (згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України), вимог про стягнення процентів на підставі частини другої статті 625 ЦК України, позивач не заявляв.
Колегією суддів встановлено, що у договорі про споживчий кредит № 102875862 від 18.08.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , містяться умови про комісію за надання кредиту.
Разом із тим надання кредитних коштів є основним обов`язком кредитодавця за кредитним договором та становить сутність кредитних правовідносин, а не окрему чи додаткову послугу, що замовляється споживачем.
Зі змісту договору не вбачається, що вказана комісія встановлена за конкретну самостійну додаткову послугу, зміст, обсяг та вартість якої чітко визначені сторонами та яка надається в інтересах споживача.
За таких обставин умова договору щодо сплати одноразової комісії за надання кредиту суперечить вимогам законодавства про споживче кредитування та є нікчемною, а тому не створює для позичальника обов`язку щодо її сплати.
Подібні правові висновки щодо сплати комісії за надання кредиту зазначені в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
Крім того, як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 здійснила погашення по тілу кредиту на загальну суму 2834,00 грн.
Також з 19.08.2021 відповідачкою сплачено проценти на загальну суму 4815,00 грн та комісію за пролонгацію в загальному розмірі 2834,00 грн.
З урахуванням викладеного вище, з відповідачки на користь позивача за договором про споживчий кредит № 102875862 від 18.08.2021, з урахуванням строку кредитування – 30 днів, слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 6429,50 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Щодо договору позики № 3320995 від 12.10.2021, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Сума кредиту становить 1 200,00 грн. Позика надається строком на 27 днів до 08.11.2021.
У розділі 1 договору визначено, що строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди.
Процентна ставка: акційна – 1,99000 % на день в межах строку позики; базова – 1,99000 % на день в межах строку позики. Розмір процентів на прострочену позику – 1,01 % на суму позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.
Проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором, у розмірі, визначеному п. 2.5 договору, за кожен день прострочення (п. 3.2.1). Позичальнику надається право повернути позику та сплатити нараховані проценти за користування позикою протягом перших 3 (трьох) календарних днів після спливу строку позики без нарахування при цьому процентів на прострочену позику.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, ТОВ «Маніфою» здійснено нарахування процентів за користування позикою з 12.10.2021 до 28.12.2021 і процентів на прострочену позику з 12.11.2021 до 28.12.2021.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Отже, позикодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії договору позики, після спливу визначеного договором строку кредитування нарахування відсотків є безпідставним.
Однак, матеріали цивільної справи не містять належних доказів пролонгації сторонами строку дії договору позики.
Відтак, нарахування відсотків за користування позикою є можливим в межах строку кредитування – 27 днів, за ставкою 1,99000 %, що становить 644,76 грн (1200*1,99000%*27).
Вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовна заява не містить.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача за договором позики № 3320995 від 12.10.2021, з урахуванням строку позики – 27 днів, слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 1 844,76 грн, з яких: 1200,00 – заборгованість за тілом кредиту, 644,76 грн – заборгованість за відсотками.

Щодо договору позики № 5551572112209 від 02.10.2021, укладеного між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до умов договору, розмір позики становить 1400,00 грн, строк позики – 30 днів.
Знижена процентна ставка – 2.19 % в день від суми позики в межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості (п. 1.1.1.1). Стандартна процентна ставка – 2,60 % в день від суми позики застосовуються (п. 1.1.1.2): - у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1 договору, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в пп. 1.1.1.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Таким чином, сторони погодили надання кредиту в розмірі 1400 грн строком на 30 днів із процентною ставкою 2,19 % в день (за умови повернення коштів у встановлений строк) та 2,60 % в день (при неповерненні коштів у строк).
Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення коштів за договором позики № 5551572112209 від 02.10.2021, то відсотки слід обраховувати за ставкою 2,60 % в день.
Відтак, проценти за користування позикою становлять 1092 грн (1400*2,60%*30).
Вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовна заява не містить.
З урахуванням викладеного, з відповідачки на користь позивача за договором позики № 5551572112209 від 02.10.2021 слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 2492,00 грн, з яких: 1400,00 грн – основна сума боргу; 1092,00 грн – проценти за користування позикою. 
Враховуючи зазначене, колегія суддів висновує, що заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за договорами № 555157212209 від 02.10.2021, № 3320995 від 12.10.2021, № 102875862 від 18.08.2021, № 4597824 від 27.09.2021 необхідно змінити, зменшивши розмір загальної заборгованості з 145 001,93 грн до 23 406,26 грн.
В іншій частині заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року слід залишити без змін.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Вирішуючи заявлені сторонами під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною першою статті 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).
Розглядаючи клопотання сторони відповідача, апеляційний суд зазначає, що оригінал електронного доказу за своєю правовою природою не є письмовим доказом, а становить окремий самостійний вид доказів, порядок подання та дослідження якого врегульовано положеннями ЦПК України. 
У суду відсутні сумніви щодо існування між сторонами кредитних правовідносин, адже матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а також виникнення зобов`язань з їх повернення.
Щодо витребування доказів про фактичну оплату витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). 
Щодо витребування розрахунків заборгованості, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять розрахунки заборгованості, здійснені первісними кредиторами та позивачем, які були подані на підтвердження заявлених вимог та є предметом оцінки в сукупності з іншими доказами в справі. Наявні в матеріалах справи документи дозволяють перевірити порядок формування заявленої до стягнення суми, складові заборгованості, періоди нарахування та співвіднести їх з умовами кредитних правовідносин.
Таким чином, у задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування доказів слід відмовити.
Колегія суддів також відхиляє клопотання сторони позивача про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк», оскільки відповідне клопотання під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялося. Саме по собі посилання на виникнення необхідності у витребуванні доказів під час апеляційного перегляду справи не є підставою для задоволення такого клопотання судом апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що під час подання позовної заяви, ТОВ «Факторинг Партнерс» було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, з урахуванням коефіцієнту 0,8.
Під час подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 3633,60 грн, з урахуванням коефіцієнту 0,8.
Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, шляхом зменшення загального розміру заборгованості за кредитними договорами з 145 001,93 грн до 23 406,26 грн, тобто фактично, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволено на 16,14 %, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 391,00 грн.
За подачу апеляційної скарги, з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 3047,14 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.
ТОВ «Факторинг Партнерс» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18.
У справі, що переглядається, сторона позивача посилалася на те, що представництво інтересів ТОВ «Факторинг Партнерс» в суді першої інстанції здійснювало Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс», що підтверджується договором № 02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правової допомоги, заявкою на надання юридичної допомоги № 350 від 02.06.2025 та витягом з акта про надання юридичної допомоги № 13 від 30.06.2025, в якому сума витрат на правову допомогу зазначена у розмірі 25000,00 грн.
Однак, колегія суддів зазначає, що такі витрати стягненню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів у даній справі. Наданий договір про надання правничої допомоги та акт про надання правничої допомоги підтверджують наявність договірних відносин між клієнтом та адвокатським об`єднанням, однак не є документами, що посвідчують процесуальні повноваження конкретного представника відповідно до вимог статей 60, 62 ЦПК України. Ордер адвоката або довіреність до матеріалів справи не подані.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кондратенка Богдана Вікторовича задовольнити частково.
Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами № 555157212209 від 02.10.2021, № 3320995 від 12.10.2021, № 102875862 від 18.08.2021, № 4597824 від 27.09.2021 змінити, зменшивши розмір загальної заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», з 145 001,93 грн до 23 406,26 грн. 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 391,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3047,14 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко 
О.В. Карпенко
Т.Л. Фетісова