Тарутинський районний суд Одеської області 
_________________________________________________________________________
Справа №514/1705/25
Провадження по справі № 2/514/188/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року    с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Кравченко П.А., 
за участю секретаря судового засідання – Мельниченко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Бессарабське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хаджибейський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про скасування арешту майна,
В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Савін С.О. звернувся до суду з позовом про скасування арешту майна.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 4.2366 га. яка розташована за адресою: Одеська область. Белградський р-н., с. Малоярославець Перший, кадастровий номер 5124789400:01:001:0075, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №023589, виданий 01.08.1999 Ярівською сільською радою Тарутинського району Одеської області.
В серпні 2025 року ОСОБА_1 стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявне зареєстроване відносно ОСОБА_1 обтяження, а саме: вид обтяження - арешт нерухомого майна, який зареєстровано 06.03.2014 о 15:37:48 год. за №4902325 (спеціальний розділ) Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №31456728, виданої 10.02.2014 Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: нерухоме майно.
З метою з`ясування обставин та підстав для реєстрації вищевказаного арешту було зроблено ряд адвокатських запитів щодо вищевказаної постанови.
Зі змісту листа за вих.№03.1/43199 від 01.10.2025 вбачається, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконані у Відділі не перебували та не перебувають.
11.11.2025 року отримано від Хаджибейського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ м.Одеса відповідь за вих.№194110, якою повідомлено, що у Автоматизованій системі виконавчих проваджень, що міститься у спец розділі наявна інформація, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження 31456728 з примусового виконання виконавчого листа №2-2885/11 виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.
02.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувана), в редакції Закону, яка діяла па час завершення виконавчого провадження від 21.04.1999 № 606-ХІV.
Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконав служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення строк зберігання яких становить один рік.
Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
З вищевикладеного вбачається, що державним виконавцем у порядку п.1 ч. 1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача було завершено виконавче провадження, однак в порушення ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, в редакції від 06.02.2015) не було скасовано застосовані до ОСОБА_1 заходи забезпечення виконавчого провадження у виді арешту.
В судовому засіданні представник позивача Савін С.О. просив задовільнити позовні вимоги з підстав заявлених в позовній заяві.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. Крім того, відповідач повідомлена про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Тарутинського районного суду Одеської області, офіційного веб-порталу судової влади.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хаджибейський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 4.2366 га. яка розташована за адресою: Одеська область. Белградський р-н., с. Малоярославець Перший, кадастровий номер 5124789400:01:001:0075, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №023589, виданий 01.08.1999 Ярівською сільською радою Тарутинського району Одеської області.
ОСОБА_1 стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявне зареєстроване відносно ОСОБА_1 обтяження, а саме: вид обтяження - арешт нерухомого майна, який зареєстровано 06.03.2014 р. о 15:37:48 год. за №4902325 (спеціальний розділ) Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №31456728, виданої 10.02.2014р. Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: нерухоме майно.
З метою з`ясування обставин та підстав для реєстрації вищевказаного арешту представником зроблено ряд адвокатських запитів щодо вищевказаної постанови.
Зі змісту листа за вих.№03.1/43199 від 01.10.2025 вбачається, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, було повідомлено, що виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на виконані ОСОБА_3 не перебували та не перебувають.
11.11.2025 року представник ОСОБА_1 отримав від Хаджибейського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ м. Одеса відповідь за вих.№194110, яким було повідомлено, що у Автоматизованій системі виконавчих проваджень, що міститься у спец розділі, вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження 31456728 з примусового виконання виконавчого листа №2-2885/11 виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.
02.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувана), в редакції Закону, яка діяла па час завершення виконавчого провадження від 21.04.1999 № 606-ХІV.
Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконав служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017р. строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення строк зберігання яких становить один рік.
Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню
02.06.2011 року Суворовським районним судом м. Одеси було прийнято рішення по справі №2-2885/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2011 до 15.09.2022 (для досягнення) повноліття дитиною).
Рішення набрало законної сили. ОСОБА_2 отримала виконавчий лист №2-2885/11 про стягнення з ОСОБА_5 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2011 то ІНФОРМАЦІЯ_2 (для досягнення повноліття дитиною).
З листа за вих.№194110 від 11.11.2025 року вбачається, що у Автоматизованій системі виконавчих проваджень у спецрозділі міститься інформація, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження 31456728 з примусового виконання виконавчого листа №2-2885/11 виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.
02.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу па підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувана), в редакції Закону, яка діяла па час завершення виконавчого провадження від 21.04.1999 № 606-ХІV.
При цьому, повторно вищевказаний виконавчий лист ОСОБА_2 не пред`являла.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Надати більш вичерпну інформацію відносно вищезазначеного виконавчого провадження немає можливості у зв`язку з тим, що провадження знищено відповідно до 1. 2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень, за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, тому запитувана Вами інформація надана відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та його спецрозділу».
Відповідно до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення державними виконавцями постанови про накладення арешту та заборони, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом. Арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.
Таким чином, звернення стягнення на майно боржника шляхом його арешту та реалізації є заходом примусового виконання рішення суду, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакцій чинній на момент виникнення обставин щодо накладення арешту.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону № 606-ХІV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника.
Згідно ч.1 ст.52 Закону № 606-ХІV -VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.
Положеннями ч.ч.1,2 ст.57 Закону № 606-ХІV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника.
Підстави для зняття арешту з майна боржника за рішенням суду або державним виконавцем визначені ст.60 Закону № 606-ХІV.
Законом № 606-ХІV питання щодо зняття арешту з майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішень, виключення записів з відповідних реєстрів, у разі повернення виконавчого документу стягувачу, врегульовано не було.
Ч.2 ст.50 Закону №1404-VІІІ від 2 червня 2016 року передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.40 Закону №1404-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент звернення позивача до виконавчих служб із заявою про скасування заходів примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
З врахуванням того, що відповідно до відповіді Хаджибейського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), матеріали виконавчих проваджень знищені, а відповідно до положень зазначених вище нормативно-правових актів знищуються лише завершені виконавчі провадження, суд приходить до висновку про те, що ці виконавчі провадження були завершені, а при завершенні виконавчого провадження органом ДВС, в порушення вимог закону, арешт не було скасовано.
Відповідно до ч. 2,4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Предметом регулювання статтею 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ ( рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року тощо) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту з майна, накладеного у завершеному виконавчому провадженні, порушує права власника на мирне володіння своїм майном.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчих провадженнях при завершеному виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зняття арешту, враховуючи, що арешт майна має тимчасовий характер як засіб забезпечення виконання.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавчі провадження, під час яких накладено арешт, знищені за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку.
Частиною четвертою статті 59 Закону «Про виконавче провадження» встановлені підстави зняття арешту самим виконавцем. Зняття арешту з майна
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 ст. 59 Закону).
Суд також враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого спірного арешту на майно боржника за відсутністю відкритого виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право власності позивача.
З урахуванням викладеного, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-84, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.1,22,23,32,47,52,57,60 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», ст.ст.1,10,12,37,40,48,56,59,74 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хаджибейський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна що належить ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №31456728 виданої 10.02.2014 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4902325 (спеціальний розділ).
Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Дата складання повного тексту рішення 28.05.2026 року.

Суддя      П.А. Кравченко