КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 757/47236/24-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7126/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідування про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В.,-
встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позивач просив стягнути солідарно з Офісу Генерального прокурора та Державного бюро розслідування завдану моральну шкоду у розмірі 72 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 
ОСОБА_1 зазначав, що він у період із 05 січня 2021 року по 28 вересня 2021 року незаконно перебував під слідством у зв`язку із незаконним оголошенням його в розшук, зупиненням досудового розслідування кримінального провадження № 62020000000000621 та бездіяльності прокурора. 
Враховуючи п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 просив стягнути на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 72 000 грн 00 коп.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року у задоволенні вимог названого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
На адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку із госпіталізацією позивача на тривалий проміжок часу.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки позивачем не долучено відповідних доказів на підтвердження поважності причин неприбуття у судове засідання.
В судовому засіданні представник Офісу Генерального прокурора та представник Державного бюро розслідування заперечили щодо доводів апеляційної скарги.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності належними доказами протиправності дій відповідачів щодо ОСОБА_1 та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року за підозрою заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1. за ч. 3 ст. 368 КК України. 
04 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 62020000000000621 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Постановою старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Крамського О.Д. від 31 грудня 2020 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62020000000000621. Враховуючи, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_1 не було встановлено 31 грудня 2020 року його оголошено в розшук.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 24 березня 2021 року у справі за № 757/11189/21-к скаргу захисника ОСОБА_1. задоволено.
Скасованопостанову старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань Крамського О.Д. від 31 грудня 2020 року про зупинення досудового розслідування кримінального провадження № 62020000000000621.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 24 березня 2021 року у справі за № 757/28324/21-к скаргу захисника ОСОБА_1. задоволено частково.
Зобов`язано старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року протягом трьох робочих днів з моменту отримання Офісом Генерального прокурора даної ухвали слідчого судді - закрити кримінальне провадження № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою суду від 24 березня 2021 року встановлено, що граничний строк у кримінальному провадженні № 62020000000000621, передбачений у ч. 2 ст. 219 КПК України, сплив.
Постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 28 вересня 2021 року кримінальне провадженні № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок дій слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, який виніс незаконне процесуальне рішення (постанову про зупинення досудового розслідування), а також внаслідок бездіяльності прокурора Офісу Генерального прокурора, який неналежним чином здійснював нагляд за додержанням законів органом досудового розслідування у кримінальному провадженні сплив строк досудового розслідування після повідомлення про підозру.
ОСОБА_1 зазначав, що він у період із 05 січня 2021 року по 28 вересня 2021 року незаконно перебував під слідством у зв`язку із незаконним оголошенням його в розшук, зупиненням досудового розслідування кримінального провадження № 62020000000000621 та бездіяльності прокурора. 
Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури йому завдано шкоди, яка підлягає відшкодуванню згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Враховуючи, що ОСОБА_1 перебував під слідством дев`ять місяців, позивач просив стягнути солідарно із відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 72 000 грн 00 коп.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією
з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.
Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.
Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України
в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
За п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язують виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.
Пунктом 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи.
Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування Закону пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.
Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.
Верховним Судом неодноразово зазначено про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок застосування закону про амністію, декриміналізацією, відмовою потерпілого від обвинувачення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та ЗаконуУкраїни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанови від 06 грудня 2023 року у справі № 183/4922/20 (провадження № 61-6018св23), від 20 березня 2024 року у справі № 369/1055/21 (провадження № 61-2949св23)).
Судом встановлено, що постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 28 вересня 2021 року кримінальне провадженні № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
За п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Так, право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних процесуальних дій правоохоронних органів, що обмежують права громадянина, виникає у випадку повної реабілітації, а закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила діяння.
Розв`язуючи спір, судом першої інстанції враховано вищевикладене, та обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю підстав для відшкодування відповідачами моральної шкоди. У позивача не виникло права на відшкодування шкоди у зв`язку із відсутністю фактів незаконного засудження або тримання під вартою.
ОСОБА_1 не надано достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому страждань, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) посадових осіб.
Доводи апеляційної скарги про те, що відмова чи затримка у виконанні обов`язку посадової особи щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків досудового розслідування є проявом бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури та прямо порушує права ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києві від  24 березня 2021 року у справі за № 757/28324/21-к скаргу захисника ОСОБА_1. задоволено частково.
Зобов`язано старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року протягом трьох робочих днів з моменту отримання Офісом Генерального прокурора даної ухвали слідчого судді - закрити кримінальне провадження № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Так, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване
ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно із ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді
за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого
чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності
у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль
за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі
не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.
Колегія судді вважає, що оскарження ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження процесуальних рішень чи бездіяльності органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні. Розгляд поданої скарги в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення вимог ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження № 62020000000000621 від 30 липня 2020 року є достатньою сатисфакцією.
Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій уповноважених осіб органу досудового розслідування та притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц та від 19 червня 2023 року у справі № 638/10789/20.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не доведено існування підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 грудня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 30 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко