ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року
м. Київ
справа № 1309/9120/12
провадження № 61-13975св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротуна В. М., 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження: начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабина Юлія Василівна, державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Юрій Романович, заінтересована особа (боржник ) - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2025 року у складі судді Колодяжного С. Ю та постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року у складі колегії суддів:Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління (далі - ЗМУ) Міністерства юстиції (далі - МЮ) Бабини Ю. В. та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю. Р., в якій просив:
визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю. Р. (інших посадових осіб) щодо виконання доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 про забезпечення відновлення порушених прав стягувача щодо участі батька в спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах ВП № НОМЕР_1 неправомірними. З огляду на тривале і повне ігнорування зазначеними особами постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22) та постанови Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 22-ц/811/674/24), такі їх дії можуть мати на меті умисне приховування недоліків у своїй роботі та ігнорування реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження щодо одного з батьків;
скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю. Р. від 15 жовтня 2024/ В-12 № 88528 щодо виконання доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 в межах ВП № НОМЕР_1, як таку, що не відповідає своєчасному і повному вжиттю дієвих заходів щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про забезпечення участі батька в спілкуванні з дитиною згідно з постановою, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61- 4339св22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (провадження № 22-ц/811/674/24);
зобов`язати державного виконавця Мельника Ю. Р. (іншу посадову особу) усунути вказані порушення його прав шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та з наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження до одного з батьків та потребу цільової підтримки дитини;
визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Управління Бабини Ю. В. (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та в межах ВП № НОМЕР_1 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (провадження № 22-ц/811/674/24);
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю. В. (інших посадових осіб) вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 та, з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб), утворити виконавчу групу щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження до одного з батьків;
повно дослідити інші фактори 10-річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12 та здійснити оцінку дотримання найкращих інтересів дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження до одного з батьків та потребує цільової підтримки.
Скарга мотивована тим, що 20 січня 2013 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/9120/12 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та зустрічах із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щотижнево з 18.00 год п`ятниці до 21.00 год суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18.00 год до 21.00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком. 
Указане судове рішення знаходилося на виконанні у різних виконавчих службах м. Львова. У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Також 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , що в межах виконавчого провадження від 03 листопада 2022 року № НОМЕР_1 перебуває на примусовому виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю. Р. Однак 23 жовтня 2024 року (середа) з 18.00 год до 21.00 год державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельник Ю. Р. не вчинив жодних заходів із примусового виконання рішення № 1309/9120/12 у межах ВП № НОМЕР_1 щодо спільної прогулянки батька з дитиною, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю. В. стратегію виконання рішення № 1309/9120/12 не розробило. 
Зазначав, що протягом десяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заходи примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення» та «відмову дитини бачитися із заявником». 
Посилаючись на наведене, просив скаргу задовольнити.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2025 року скаргу задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю. Р. щодо невжиття у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 у частині спільної прогулянки батька з дитиною в середу 23 жовтня 2024 року. Зобов`язано державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю. Р. усунути вказане порушення шляхом якнайшвидшого вжиття у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 щодо прогулянки батька з дитиною в середу 23 жовтня 2024 року. В решті вимог скарги відмовлено.
Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 у частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю. Р. щодо невжиття у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року у справі № 1309/9120/12 в частині спільної прогулянки батька з дитиною в середу 23 жовтня 2024 року і зобов`язання усунути вказане порушення, суд першої інстанції виходив із відсутності у матеріалах скарги і документах автоматизованої системи виконавчого провадження доказів того, що державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельник Ю.Р. вживав 23 жовтня 2024 року заходи для примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 щодо спільної прогулянки батька з дитиною в цей день, а також відсутності доказів неможливості виконання судового рішення в цій частині.
Водночас суд не вбачав правових підстав для визнання бездіяльності державного виконавця і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо вжиття дієвих заходів із розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком у межах виконання рішення суду у ВП НОМЕР_1 та виконання судового рішення в межах ВП НОМЕР_1, оскільки судовими рішеннями вже визнано бездіяльність державного виконавця і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо вжиття дієвих заходів із розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП № НОМЕР_1 та виконання судового рішення в межах ВП № НОМЕР_1 у розумні строки в цілому, а також зобов`язано державного виконавця і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції усунути вказані порушення із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2025 року в частині зобов`язання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю. Р. усунути вказане порушення шляхом якнайшвидшого вжиття у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 заходів примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 щодо прогулянки батька з дитиною в середу 23 жовтня 2024 року скасовано.
Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язано державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю. Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 в межах ВП НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини. У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд вважав, що формальні дії державного виконавця та відсутність контролю за виконанням згаданого рішення суду про побачення батька з дитиною Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, без врахування рекомендацій та вказівок, що містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, зокрема, в частині відсутності активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків; відсутність дієвих заходів щодо залучення дитячого психолога; відсутність розробленої комплексної стратегії щодо примусового виконання рішення суду, внаслідок чого дійшов висновку про протиправну бездіяльність як державного виконавця, так і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі відповідних посадових осіб, до повноважень яких відноситься здійснення контролю та виконанням рішення суду, роз`яснення практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У решті апеляційний суд погодився з судовим рішення місцевого суду, вважав його законним і обґрунтованим та не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
07 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року в частині визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (в особі відповідних посадових осіб) щодо невжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права.
Зміст касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині вимог про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (в особі відповідних посадових осіб) щодо невжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору в означеній частині.
Заявник зазначає, що чинне законодавство про виконавче провадження не передбачає такий спосіб виконання, як «повідомленні про неуспішні спроби», однак саме в такому порядку з 2014 року діють різні відділи ДВС м. Львова та державні виконавці у різних виконавчий провадженнях про встановленні побачення дитини з батьком, що може вказувати не наявність сумнівів в природі правомірності дій не тільки державних виконавців ЗМРУ МЮ, а й посадових осіб ЗМРУ МЮ, до повноважень яких відноситься здійснення контролю за виконанням, належне роз`яснення практики ЄСПЛ, тощо.
Суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги обставини, що перешкоджають відновленню порушених прав стягувача, в частині визнання бездіяльності відповідних посадових осіб ЗМРУ МЮ щодо залучення дитячого), розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про встановлені побачення дитини з батьком.
Доводи інших учасників справи
Представник Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Грещук Ю. З. подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін як таку, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відповідь на відзив, у якій підтримав викладені у касаційній скарзі доводи та яку просив урахувати.
ОСОБА_1 подав до Верховного Суду пояснення, в яких підтримав доводи, викладені у касаційній скарзі, та просив її задовольнити.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Залізничного районного суду м. Львова цивільну справу № 1309/9120/12 за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, боржник - ОСОБА_2 .
Матеріали справи № 1309/9120/12 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13 вересня 2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.
На виконання зазначеного рішення 02 лютого 2021 року старший державний виконавець Личаківського ВДВС у м .Львові відкрив виконавче провадження ВП № 64347922 з примусового виконання виконавчого листа №1309/9120/12, виданого Залізничним районним судом м. Львова.
Постановою від 10 лютого 2021 року № 3 про передачу виконавчого провадження виконуючого обов`язки заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та постановою від 16 лютого 2021 року ВП № 64347922 державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові вказане виконавче провадження передано на виконання до Сихівського ВДВС у м. Львові. Державним виконавцем Сихівською ВДВС у м. Львові 18 лютого 2021 року винесена постанова про прийняття виконавчого провадження.
У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником.
Також у вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.
Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).
У постанові від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св22) Верховний Суд ухвалив зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком. 

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року на час розгляду цієї скарги ОСОБА_1 не виконано.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частин другої-третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визначає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. 
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 , зокрема просив визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (в особі відповідних посадових осіб) щодо невжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.
Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду зі скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції відмовлено .
17 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд скасував ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року та постановив нову ухвалу, якою частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 . Визнав бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю. Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП НОМЕР_1 та виконання судового рішення в межах ВП НОМЕР_1 у розумні строки в цілому та зобов`язати державного виконавця Мельника Ю. Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнав бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Ю. В. щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та в межах ВП НОМЕР_1; зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі першої заступниці Бабини Ю. В. та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12; у задоволенні решти скарги відмовив.
Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року та касаційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник - ОСОБА_2 .
Крім того, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Ю.Р. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12; зобов`язано державного виконавця Мельника Ю. Р. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12; визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Ю. В. у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12; зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Ю.В. усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12. 
Таким чином, указаними судовими рішеннями фактично визнано бездіяльність державного виконавця і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо вжиття дієвих заходів із розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП НОМЕР_1 та виконання судового рішення в межах ВП НОМЕР_1 у розумні строки в цілому та зобов`язано державного виконавця і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції усунути вказані порушення із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження, а також, негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав повторно зобов`язувати державного виконавця та інших осіб виконавчої служби вчиняти дії, про які просить заявник, оскільки зазначені судові рішення після набрання ними законної сили підлягають примусовому виконанню.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в оскарженій частині , тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення зазначених норм права, а також незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі та стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/1 б-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Крім того, аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким апеляційним судом надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року в частині вимог про визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (в особі відповідних посадових осіб) щодо невжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

І. А. Воробйова

В. М. Коротун