Справа № 686/5730/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2026        м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі 
головуючого – судді Вознюка Р.В.,
за участі секретарів судового засідання Загаєвської С.М., Федченко Л.В., Фартушок А.Р.,
справа № 686/5730/25, 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
предмет позову – визнання недійсним договору дарування,
представник відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:
«І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача»
Позивач ОСОБА_1 28.02.2025 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування. 
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 17.05.2012 він уклав з відповідачем договір дарування земельної ділянки площею 0,26 га з кадастровим номером 6822787200:02:001:0026, розташованої в АДРЕСА_1 , текст якого він не читав, в силу свого віку та стану здоров`я, вважаючи, що у ньому передбачені всі права і обов`язки, про які вони з відповідачем домовлялись, а саме: догляд до моменту смерті. По суті, він з дружиною ОСОБА_4 допомоги не потребували, піклувались один про одного. 
Вказаний договір він уклав, оскільки ОСОБА_2 , яка є його дочкою, на початку вересня 2012 року запропонувала йому свої послуги по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням присадибної земельної ділянки в належному стані, користуванням цією ділянкою до моменту смерті.
В 2017 році він важко захворів, у нього стався інфаркт, йому зробили два оперативних втручання, але дочка не виконувала своїх обіцянок, в лікарні його не відвідувала, лише двічі телефонувала йому. 
Заповіт на свої частки квартири він з дружиною зробили на користь дочки, домовившись з нею, що вона догляне їх до смерті. Дочка їх не доглядала, а разом зі своїм чоловіком створила нестерпні умови проживання у квартирі, виганяли його з квартири, обзивали, та ображали.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.05.2022 у справі № 686/28669/21 за його позовом було встановлено порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 - йому виділено в користування одну меншу кімнату. 
Дружина ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а він, через постійні сварки був змушений переїхати зі своєї квартири назад в село. Відповідач припинила будь-які контакти з ним, в тому числі і необхідний йому догляд.
Дочка вимагала продати їй частку квартири по заниженій ціні, і 08.12.2023 він змушений був укласти з нею договір купівлі-продажу належних йому 7/18 частин квартири, оскільки продав хату в селі, важко хворів, та розраховував, що дочка змінить своє ставлення до нього.
Позивач з 2017 року має проблеми з серцем, гіпертонію ІІІ ступеня, переніс дві операції, є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 20.02.2017, має ряд проблем із зором, в червні 2024 року було проведене оперативне втручання на очах. Проте, дочка відмовилась про нього піклуватись, про що 31.10.2024 написала йому заяву, мотивуючи це її зайнятістю на роботі. Він знову залишився сам, та почав проживати з ОСОБА_5 , яка погодилась за ним доглядати, за умови укладення з ним шлюбу. 
В 2025 році позивач вирішив заповісти майно своїй дружині ОСОБА_5 , почав збирати для цього необхідні документи, та, отримавши в Реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції документи, він дізнався, що, фактично, між ним та відповідачем було укладено спірний договір дарування земельної ділянки, чого він, насправді, не бажав, оскільки лише хотів, щоб був юридично закріплений обов`язок відповідача за ним доглядати.
У зв`язку з наведеним, посилаючись на те, що оспорюваний правочин вчинений під впливом помилки, позивач просив визнати недійсним договір дарування від 17.05.2012 земельної ділянки, площею 0,26 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6822787200:02:001:0026, цільове призначення: 01.03. Для ведення особистого селянського господарства, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В.

Представник відповідача адвокат Слободянюк П.В. подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що між дарувальником ОСОБА_1 та обдаровуваною ОСОБА_2 справді існують родинні відносини, проте обдаровувана, ні в момент укладення 17.05.2012 оспорюваного договору, ні зараз, не мала на меті скористатись родинними відносинами та ввести в оману свого батька щодо укладеного правочину. Під час укладення вказаного договору ОСОБА_1 повністю усвідомлював значення своїх дій та керував ними, не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним. Його дієздатність, під час укладення правочину, перевірялась приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. Нотаріус озвучувала наслідки недійсності правочину та умови, за яких такий договір дарування земельної ділянки може бути розірваний. Вік позивача, необізнаність його в правовій природі правочинів без сукупності інших факторів не може бути підставою для визнання недійсним спірного договору дарування. У справах про визнання договору дарування недійсним у зв`язку з помилкою дарувальника щодо правової природи цього правочину дарувальник має довести, що помилка мала місце саме на момент укладення договору. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення (Постанова Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 125/171/17). Вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відсутні підстави для визнання спірного договору дарування недійсним з огляду на те, що правочин укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства, відповідає волевиявленню та дійсним наміром сторін на момент укладання цього договору, а отже, правові підстави для визнання недійсним спірного договору дарування відсутні. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею по справі судові витрати - витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Позивач у судовому засіданні 02.04.2026 вимоги позову підтримав, посилаючись на те, що в травні 2012 року він уклав зі своєю дочкою ОСОБА_2 договір дарування. Його дружина надавала згоду на укладення договору дарування. Нотаріус роз`яснювала зміст договору, але не зачитала його, а також не зачитала його наслідки. Він розумів, що укладає договір дарування. При цьому, він вважав, що у договорі дарування закріплені обов`язки дочки – повага до нього, догляд його, та допомога йому. При цьому, наголосив, що допомога мала бути не матеріальною, а моральною. 
Проте, дочка з моменту укладення договору не виконувала цих обов`язків. Про умови договору, які викладені у ньому, він довідався, коли отримав копію спірного договору у нотаріуса в кінці 2024 року, і зрозумів, що договір не такий, як він вважав. 
Позивач суду пояснив, що подарував земельну ділянку свідомо, оскільки дочка попросила про це, а він не міг їй відмовити. Дочка вимагала укласти договір дарування, обіцяла, що буде ними опікуватися, а він розраховував, що її ставлення після укладення договору дарування до нього зміниться в кращу сторону.
Як на докази укладення договору внаслідок помилки, позивач у судовому засіданні посилався на те, що нотаріусом спірний договір йому не зачитувався, укладення договору купівлі-продажу 7/18 часток у праві власності на квартиру між ним та відповідачем доводить обман з боку відповідача, також доказом обману є те, що він звертався до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою.

Представник відповідача Слободянюк П.В. у судовому засіданні вимоги позову не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, з підстав, наведених у відзиві, посилаючись на те, що помилка на момент укладення спірного договору дарування позивачем не доведена. 

«ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи»
Позивач ОСОБА_1 , одночасно із позовною заявою, подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,26 га з кадастровим номером 6822787200:02:001:0026, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 19.05.2025 подала до суду заяву про відкладення судового засідання, оскільки в цей день отримала позовну заяву, та має намір подати відзив на позов.
26.06.2025, 20.11.2025 представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
27.06.2025 представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву про відкладення судового засідання.
01.05.2026 на адресу суду від свідка ОСОБА_6 надійшла заява, у якій свідок просив розгляд справи № 686/5730/25, що призначена до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 07.05.2026 року, а також всі наступні судові засідання, здійснювати у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням ним власних технічних засобів.
Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні 07.05.2026 заявив, що у зв`язку з розглядом даної справи відповідач понесла судові витрати на надану їй правничу допомогу. Після проголошення рішення у даній справі ними будуть подані документи, на підтвердження таких витрат відповідача. 

«ІІІ. Процесуальні дії у справі»
07.04.2025 ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області Вознюка Р.В. відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
07.04.2025 ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову – накладено арешт на земельну ділянку площею 0,26 га, кадастровий номер 6822787200:02:001:0026, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
26.06.2025, 24.11.2025 ухвалою суду вирішено заяву представника відповідача ОСОБА_3 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
30.06.2025 ухвалою суду витребувано докази за клопотанням позивача.
26.11.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_6 , закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду; попереджено свідка ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.
01.05.2026 ухвалою суду задоволено частково заяву свідка ОСОБА_6 про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції: постановлено судове засідання по справі № 686/5730/25, яке призначене на 09 год. 30 хв. 07.05.2026, провести в режимі відеоконференції за участю свідка ОСОБА_6 з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
07.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, та постановив, що судове рішення буде ухвалено о 13 год. 00 хв. 15.05.2026.

«IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та 
зміст спірних правовідносин»
17.05.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6822787200:02:001:0026 (далі – договір дарування, спірний договір). 
Згідно з договором дарування від 17.05.2012 (а.с. 14), ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар земельну ділянку, кадастровий номер 6822787200:02:001:0026, місце розташування: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 107664, виданого 10.09.2009 Михайловецькою сільською радою Красилівського району Хмельницької області. Договір посвідчений 17.05.2012 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В., підписано сторонами у її присутності, а саме: ОСОБА_1 , який іменований «Дарувальник» та ОСОБА_2 , яка іменована «Обдарованою». 
У договорі дарування зазначено, що сторони договору уклали цей договір, діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій.
У п. 10 договору дарування зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам. Пунктом 12 договору дарування визначено, що право власності на вказану земельну ділянку виникає у Обдаровуваної з моменту нотаріального посвідчення даного договору. 
Згідно з п. 13 договору дарування договір сторонами прочитаний, зміст зрозумілий та відповідає їхній волі. 
У п. 16 спірного договору сторони визнали, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
Згідно з п. 17 договору дарування, договір складено у двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса, а інший видається Обдаровуваній.
На спірному договорі проставлено підпис Дарувальника і Обдарованої – сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Позивач звернувся до суду з даним позовом 28.02.2025, посилаючись на те, що укладаючи договір дарування, він мав на меті отримання від відповідача, яка є його дочкою, догляду та піклування, щоб внаслідок укладення цього договору, був юридично закріплений обов`язок відповідача за ним доглядати.
На підтвердження позовних вимог позивач, окрім копії договору дарування від 17.05.2012, суду надав: 
1) копію довідки серії АВ № 0899763 від 20.02.2017 до акта огляду медико-соціальною комісією № 191 від 20.02.2017, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності довічно; 
2) копію свого паспорта, копію картки платника податків, та витяг з реєстру територіальної громади, згідно з якими зареєстроване місце проживання позивача з 19.12.2023 за адресою: АДРЕСА_3 ; 
3) копію пояснень ОСОБА_1 до позовної заяви про визнання недійсним договору дарування;
4) копію договору купівлі-продажу 7/18 (семи вісімнадцятих) часток у праві власності на квартиру від 08.12.2023, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Продан Н.А., реєстровий № 2-1792, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого позивач продав відповідачу належні йому на праві власності 7/18 часток квартири АДРЕСА_4 ; 
5) копію свідоцтва про смерть 30.09.2022 ОСОБА_4 , довідку про причину її смерті, копію лікарського свідоцтва про смерть № 185 від 30.09.2022 щодо померлої ОСОБА_4 ; 
6) копію постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.02.2020 у справі № 686/3176/20, виготовлену з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно з якою ОСОБУ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
7) копію листа Південно-Західного відділення поліції ГУНП в Хмельницькій області № 579 від 20.01.2020, якою ОСОБА_1 повідомлено про розгляд його заяви від 01.01.2020 з приводу неправомірних дій зятя ОСОБА_7 ;
6) копію рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.05.2022 по справі № 686/28669/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , яким встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_4 ;
7) копію виписки – епікрізу із медичної картки стаціонарного хворого № 745 (23), відповідно до якої ОСОБА_1 з 23.02.2023 по 27.02.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «ХОССЦ»;
8) копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2137, відповідно до якої ОСОБА_1 з 27.02.2023 по 07.03.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні ГРХ КП «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради;
9) копію консультаційного висновку спеціаліста медкарта № 2024.025237 ТОВ «Новий Зір», згідно з яким, 10.06.2024 лікарем-офтальмологом проведено діагностичне обстеження ОСОБА_1 та встановлено діагноз: «Незріла катаракта Вікова макулодистрофія суха форма Гіпертонічна ангіопатія сітківки OU Периферична вітреоретинальна дистрофія OU Відкритокутова 2а глаукома OU»;
10) копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого Медкарта № 2024.025237 ТОВ «Новий Зір», згідно з якою, у період часу з 14.06.2024 по 13.07.2024 ОСОБА_1 проведено операції на очах;
11) копію форми індивідуальної програми реабілітації інваліда № 134 від 21.02.2017 стосовно ОСОБА_1 ; 
12) копію заяви ОСОБА_2 від 31.10.2024, у якій вона повідомляє, що оскільки вона працює, то не має змоги опікуватись важко хворим батьком ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, а брат ОСОБА_6 знаходиться на війні;
13) копію паспорта ОСОБА_5 , витяг з реєстру територіальної громади, про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_5 ; 
14) копію пенсійного посвідчення ОСОБА_5 , та копію картки платника податків ОСОБА_5 ;
15) копії виписок із медичної картки стаціонарного хворого КНП «Хмельницький обласний протипухлинний центр» стосовно ОСОБА_5 за 2023 – 2024 рік;
16) копію витягу акта огляду МСЕК до довідки сер. МСЕ, серії ХМ № 139044 від 23. 05.2007, згідно якого ОСОБА_5 встановлено ІІ групу інвалідності; 
17) копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_8 21.12.2023 зареєстрували шлюб. 

Як вбачається з надісланих приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В., на виконання ухвали суду від 30.06.2025, копій документів: договору дарування земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого нотаріусом 17.05.2012 за р.№ 1725, та документів, на підставі яких він посвідчувався, приватному нотаріусу Палінчак Т.В., для посвідчення укладеного між сторонами спірного договору дарування, надано такі документи: 
1) державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №107664, виданий 10.09.2009 Михайловецькою сільською радою на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,2600 га, кадастровий номер 6822787200:02:001:0026, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; 
2) Витяг з Поземельної книги на земельну ділянку № ВТ-005980002192012 сформований 29.12.2012 на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.02.2012 щодо земельної ділянки кадастровий номер 6822787200:02:001:0026; 
3) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки с. Мотрунки № 275, складений 20.03.2012 Управлінням Держкомзему у Красилівському районі Хмельницької області для оформлення договору дарування; 
4) довідку Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області № 39 від січня 2012 року про те, що на земельній ділянці, площею 0,2600 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 будівлі відсутні, земельна ділянка набута шляхом приватизації, цільове призначення згідно з державним актом ЯЗ №1077664 - для ведення особистого селянського господарства; 
5) заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 17.05.2012, посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. 17.05.2012, про те, що вона надає згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_1 договору дарування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , на умовах на його розсуд на користь ОСОБА_2 ;
5) паспорт ОСОБА_1 , та картку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 від 22.01.2003, паспорт ОСОБА_4 , паспорт ОСОБА_2 та картку фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 від 05.11.2007, свідоцтво про народження ОСОБА_9 , свідоцтво про одруження ОСОБА_2 , свідоцтво про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з яких приватним нотаріусом Палінчак Т.В. виготовлено копії; 
6) приватним нотаріусом Палінчак Т.В. для посвідчення укладеного між сторонами спірного договору дарування 17.05.2012 отримано витяги: № 36067462 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, № 36067344 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, № 36067379 з Державного реєстру іпотек. 
Зі змісту договору дарування вбачається, що нотаріусом  ОСОБА_10 перед укладанням договору було ознайомлено сторони -  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин. 

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

«V. Оцінка суду»
Згідно із частинами першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
У відповідності до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду від 17.01.2021 у справі № 761/12692/17).
Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України редакції в чинній на час укладення спірного договору дарування (17.05.2012), якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 759/17065/14-ц, зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).
Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба, у зв`язку із цим, у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору.
Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України: від 1.06.2014 у справі № 6-69цс14; від 21.10.2015 у справі № 6-202цс15; від 02.12.2015 у справі № 6-2087цс15; від 16.03.2016 у справі № 6-93цс16, та постановах Верховного Суду: від 16.01.2019 справа № 461/4980/17, від 20.02.2019 у справі № 462/1992/15-ц, від 20.03.2019 справа № 758/463/15-ц, від 20.11.2019 у справі № 308/3593/17, від 24.06.2020 у справі № 405/2719/17, від 18.12.2020 у справі № 541/2898/16 та інших.
Для визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.12.2021 у справі № 910/15715/19.
Враховуючи викладене, особа, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.
Вказане суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 11.11.2022 у справі № 703/1230/21 (провадження № 61-2208св22) зазначено, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає».

Судом у даній справі встановлено, що у п. 10 спірного договору дарування міститься підтвердження сторін, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам. Згідно з п. 13 договору дарування, договір сторонами прочитаний, зміст зрозумілий та відповідає їхній волі. У п. 16 спірного договору сторони визнали, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
Позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що оспорюваний договір дарування був ним укладений під впливом помилки, внаслідок неправильного сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він є особою похилого віку, з інвалідністю, потребував уваги, моральної підтримки та допомоги від відповідача, текст договору дарування не читав, в силу свого віку та стану здоров`я, вважаючи, що у ньому передбачені всі права і обов`язки про які вони з відповідачем домовлялись, і внаслідок цього, він неправильно сприйняв фактичні обставини правочину, суд відхиляє з таких підстав.
Як вбачається з постанови Верховного Суду, від 01.12.2022 у справі № 335/15805/17, суд розтлумачивши норми частини першої статті 229 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення сторонами спірного договору у даній справі, виснував про таке: «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення;
- під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу);
- помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить);
- поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив».

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, та у судовому засіданні, як на підставу визнання договору дарування недійсним, посилався на те, що його волевиявлення, під час укладання спірного договору, було спрямоване на отримання моральної підтримки від відповідача ОСОБА_2 , разом з тим, як вбачається з вказаної вище постанови Верховного суду, саме мотив, яким керувався ОСОБА_1 при укладенні договору дарування – бажання позивача налагодити стосунки з дочкою, а також, щоб дочка приділяла йому та дружині належну увагу та моральну підтримку правового значення не має, та не є обставиною, яка може бути розцінена як така, що має істотне значення при вирішенні даного спору.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, також посилався на те, що він припустився помилки щодо істотних умов договору, а текст договору не читав, зважаючи на свій вік та хронічні захворювання, вважаючи, що в договорі закріплений обов`язок відповідача здійснювати догляд за ним до моменту смерті.
Як вбачається з позовної заяви, пояснень позивача, та матеріалів справи, на момент укладення спірного договору ОСОБА_1 не потребував сторонньої допомоги, зазначаючи, що сильної допомоги він з дружиною не потребував, самі піклувались один про одного, він допомагав дочці продуктами з власного сільського господарства; з віком стан здоров`я його погіршився, а відповідач відмовляється за ним доглядати, тому він бажає скласти заповіт на свою другу дружину, яка погодилась за ним доглядати. 
Позивачем не надано суду доказів того, що він через свій вік та хронічні захворювання не міг прочитати текст спірного договору, як про це зазначено у п. 13 договору дарування, а також, що в силу несприятливого стану свого здоров`я, не міг сприйняти фактичні обставини вчиненого правочину.
Так, позивачем, на підтвердження наявності у нього захворювань подано медичні документи, згідно з якими, у нього з вересня 2016 року наявні кардіологічні захворювання, та 10.06.2024 діагностовано захворювання очей.
Належних та допустимих доказів несприятливого стану здоров`я, станом на дату укладення спірного договору, який би перешкоджав ОСОБА_1 неправильно сприйняти фактичні обставини вчиненого правочину, що вплинуло на його волевиявлення, позивач суду не надав.
Доводи позивача про те, що він помилився щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки, передавши у власність дочки свою земельну ділянку, він не досягнув бажаного результату – здійснення відповідачем догляду за ним до смерті, суд розцінює критично. 
Так, у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що він добровільно подарував дочці земельну ділянку, на її прохання, та розумів, що укладає договір дарування, а не договір довічного утримання. Крім цього, у п. 13 договору дарування, зазначено, що договір сторонами прочитаний, зміст зрозумілий та відповідає їхній волі, а згідно з п. 16 договору сторони визнали, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.
Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про те, що договір дарування земельної ділянки від 17.05.2012 укладений ним під впливом помилки, оскільки ці твердження спростовуються його поясненнями, наданими в судовому засіданні.
Посилання позивача у позові на те, що перед укладанням спірного договору вони з відповідачем домовились про здійснення відповідачем за ним догляду, суд відкидає як недоведені, оскільки належних і допустимими доказів цьому позивачем суду не надано.
Таким чином, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дарування земельної ділянки від 17.05.2012 недійсним з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України. 
Згідно з позовною заявою, після укладення договору дарування земельної ділянки своїй дочці, позивач ОСОБА_1 змінив ставлення до укладеного з ОСОБА_2 правочину, вирішивши, що земельна ділянка, яка є предметом спірного договору, має бути передана у спадок на підставі заповіту іншій особі. Так позивач зазначив: «в подальшому, якщо син повернеться з війни, між нами будуть нормальні відносини, і він дасть згоду спілкуватись та доглядати мене, то заповіт буде написаний на сина», «В 2025 році я вирішив заповісти майно своїй теперішній дружині, як дяку за догляд за мною».
Разом з тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 16.06.2020 № 1612368/17, зміна ставлення позивача ОСОБА_1 до укладеного 17.05.2012 з ОСОБА_2 договору дарування земельної ділянки через понад дванадцять років після його укладення, не підтверджує, що правочин, вчинений позивачем під впливом помилки.

Фактично, з пояснень позивача, наданих ним суду 02.04.2026, вбачається, що позивач, укладаючи з відповідачем спірний договір, розумів, що укладає саме договір дарування земельної ділянки, проте сподівався, що обдарована – його дочка ОСОБА_2 , після укладення цього договору, буде морально його підтримувати, спілкуватися із ним, та її ставлення до позивача покращиться, і вона буде більш прихильною до нього. 
Вказані сподівання позивача є лише його власним припущенням, оголошеним в суді. 
Разом з тим, матеріали справи, а також пояснення позивача не містять відомостей, та не доведені у судовому засідання належним, допустимими та достатніми доказами, що відповідач зобов`язувалась вчиняти вищевказані дії щодо позивача, і перед укладенням спірного договору сторони обумовлювати такі обставини, як обов`язкову умову до вказаного договору, що давало би позивачу підстави вважати, що такі обов`язки відповідача будуть відображені у спірному договорі.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем не надано суду жодних належних, достовірних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що на момент укладення спірного договору дарування позивач, в силу стану свого здоров`я не міг прочитати текст договору дарування, що він помилявся щодо правової природи укладеного правочину, що його волевиявлення під час вчинення спірного правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, в той час, як під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 усвідомлював, що він з дочкою – відповідачем по справі ОСОБА_2 укладає саме договір дарування, а не договір довічного утримання, суд доходить висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування необхідно відмовити, за недоведеністю позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). 

«VI. Розподіл судових витрат між сторонами»
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати покладаються на державу.
Керуючись статями 11, 12, 13, 81, 141, 142, 206, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя	  	Р.  В.  Вознюк