Справа № 156/315/26
Провадження № 2/156/331/26
Рядок статзвіту № 40

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
01 червня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Малюшевської І. Є.,
за участю секретаря судового засідання Киці Л. Ф.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду у сел. Іваничі цивільну справу № 156/315/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит- Капітал", представник – адвокат Усенко Михайло Ігорович,
до ОСОБА_1 ,
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
І. Короткий виклад обставин справи
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит- Капітал" адвокат Усенко Михайло Ігорович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 року та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р29.762.70646, відповідно до умов якого відповідачу було надано споживчий кредит, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентими платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, унаслідок чого станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 66 202,79 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 22 714,72 грн; заборгованість за відсотками – 9 856,39 грн.; заборгованість за комісією – 33 631,68 грн.
26.11.2020 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу № 12/84, згідно з умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Ідея Банк», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р29.762.70646 від 26.04.2017 року.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит- Капітал", як новим кредитором, відповідачці було направлено Досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 року, однак вимога не виконана.
У зв`язку з такими обставинами, відповідачка порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит- Капітал", як нового кредитора, а тому товариство змушене звернутися до суду з цією позовною заявою.
ІІ. Процесуальні дії у справі
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 03.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятиденний строк на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі.
Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам за місцем знаходження та реєстрації. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_1 отримала особисто 16.04.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення (а.с.62).
22 квітня 2026 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надання строку на усунення недоліків позовної заяви, запропонував стороні позивача усунути виявлені судом недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення відповідної ухвали.
27.04.2026 суд постановив продовжити розгляд справи після усунення недоліків позовної заяви.
Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзиву на позовну заяву, про причини неподання суд не повідомив, а тому суд, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов таких висновків.
ІІІ. Обставини справи, встановлені судом
26 квітня 2017 року ОСОБА_1 заповнила, власноручно підписала та подала до АТ "Ідея Банк" Заяву-Анкету на видачу кредиту, в якій вказала свої анкетні дані, ідентифікаційний код, паспортні дані, адресу реєстрації місця проживання, місце роботи, мобільний номер телефону, розмір запитуваної суми кредиту та того ж дня власноручно підписала кредитний договір № Р.29.762.70646, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 24 902,00 грн строком на 36 місяців, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6,00%, станом на день укладення договору змінна частина ставки становила 9,50%, що разом із Маржею Банку складала змінювану ставку в розмірі 15,5000 %.(п.1.1, 1.2, 1.4, 1.5).
За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (п. 1.12 договору).
ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості щомісячними внесками включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно з Графіком щомісячних платежів на транзитний рахунок в Ідея Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором (п.2.1).
Сторонами погоджено Графік щомісячних платежів за Кредитним договором, який міститься в п.6 Договору.
Відповідачка ознайомилася з інформацією про умови кредитування, вартістю кредиту та Графіком щомісячних платежів за кредитним договором, що стверджується її підписом у кредитному договорі.
26.04.2017 р АТ "ІДЕЯ БАНК" видав відповідачу ОСОБА_1 кредит з урахуванням страхового платежу, за Кредитним договором № Р.29.762.70646 в сумі 24 902,00 грн, що стверджується Ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 26.04.2017, а також випискою з 01.01.2000 по 26.11.2020.
Таким чином АТ "ІДЕЯ БАНК" виконало перед ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання за Кредитним договором № Р.29.762.70646.
Натомість, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість.
З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 станом на 26.11.2020 року слідує, що відповідачка користувалася кредитними коштами та вносила кошти на погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором, однак станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 66 202,79 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 22 714,72 грн; заборгованість за відсотками – 9 856,39 грн.; заборгованість за комісією – 33631,68 грн.
З розрахунку також слідує, що ОСОБА_2 в рахунок тіла кредиту 02.05.2017 сплачено 74,35 грн; 03.07.2017 – 172,74 грн; 10.08.2017 – 190,10 грн; 08.09.2017 – 217,51 грн; 26.10.2017 – 255,56 грн; 20.12.2017 – 585,66 грн; 26.02.2018 – 691,36 грн. Разом 2 187,28 гривень. 
В рахунок відсотків ОСОБА_2 сплачено: 02.06.2017 – 391,25 грн; 03.07.2017 – 316,29 грн; 10.08.2017 – 324,64 грн; 08.09.2017 – 322,71 грн; 26.10.2017 – 309,47 грн; 20.12.2017 – 624,00 грн; 21.12.2017 – 4,19 грн; 16.01.2018 – 62,78 грн; 26.02.2018 – 560,46 грн; 02.03.2018 – 51,46 грн. Разом 2967,25 гривень.
В рахунок комісії відповідачкою сплачено: 02.06.2017 – 1512,62 грн; 03.07.2017 – 1487,72 грн; 02.08.2017 – 3,45 грн; 10.08.2017 – 1459,37 грн; 02.09.2017 – 4,11 грн; 04.09.2017 – 1433,81 грн; 02.10.2017 – 25,97 грн; 26.10.2017 – 1387,04 грн; 02.11.2017 – 27,93 грн; 20.12.2017 – 2723,37 грн; 26.02.2018 - 2651,72 грн. Разом 12 717,11 гривень.

26 листопада 2020 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 12/84, відповідно до умов якого АТ «ІДЕЯ БАНК» (клієнт) відступає ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (фактору), а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим Договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді та передається, в день укладення цього Договору, клієнтом фактору в електронному вигляді. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно витягу з Реєстру боржників, який є додатком № 1 до Договору факторингу № 12/84 від 26 листопада 2020 року до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 року в загальному розмірі 66 202,79 грн, з яких: 22714,72 грн тіло кредиту, 9856,39 грн відсотки та 33632,68 грн - комісія.
12 березня 2026 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» направлено ОСОБА_1 досудову вимогу з повідомленням щодо відступлення прав вимог за Кредитним договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та вимогою погашення відповідачем кредитної заборгованості в сумі 66 202,79 грн.
Враховуючи те, що вимоги досудової вимоги відповідачем не задоволені, новий кредитор просить суд стягнути з відповідачки 66 202,79 грн заборгованості, яка складається з: 22 714,72 грн тіло кредиту, 9 856,39 грн відсотки та 3 3632,68 грн - комісія.
Відповідачка відзиву на позовну заяву не надала. Будь-яких доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві не надходило. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором або контррозрахунок, відповідачем не надано. Також на час розгляду справи судом відповідачем не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку.
ІV. Застосоване судом законодавство
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3).
Відповідно до вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
V. Висновки суду
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за Кредитним договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. За змістом укладеного кредитного договору від 26 квітня 2017 року банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі. Відтак на правовідносини, що склались між сторонами, щодо укладення та виконання умов кредитного договору поширюються також положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Первісний кредитор взяті на себе зобов`язання виконав належним чином та надав відповідачці кредит, а відповідачка взяті на себе обов`язки за Кредитним договором належним чином не виконала, чим допустила заборгованість перед позивачем.
Первісний кредитор АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило своє право грошової вимоги до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» згідно Договору факторингу № 12/84 від 26 листопада 2020 року. Відтак, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» як правонаступник та новий кредитор, вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за укладеним Договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 26.04.2020 заборгованість за тілом кредита становть 22 714,72 грн. Дослідженими судом доказами підтверджено, що відповідачка на підставі укладеного кредитного договору отримала кредитні кошти та користувалася ними, однак в обумовлений договором строк його не повернула, здійснювала часткову оплату, а тому позов в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22 714,72 грн підлягає до задоволення.

Крім тіла кредита позивач просив стягнути відсотки у розмірі 9 856,39 грн. Суд перевірив розрахунок позивача в частині нарахованих процентів, та встановив, що проценти нараховані первісним кредитором поза межами строку кредитування. Так, за умовами кредитного договору сума кредиту становить 24 902,00 грн, кредит надається строком на 36 місяців (п. 1.2 договору), термін повернення кредиту та сплати щомісячних платежів вказано у графіку - 26.04.2020 (п. 6.1 договору).
Всі зміни та доповнення до кредитного договору № Р.29.762.70646 офорляються додатковими угодами, що є невід`ємними частинами цього договору (п. 5.13 договору). Матеріали справи не містять доказів пролонгації кредиту чи збільшення строку кредитування.
За період кредитування з 26.04.2017 по 25.04.2020 первісним кредитором нараховано 7 797,79 грн відсотків.
З урахуванням положень укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, суд дійшов висновку, що строк кредитування закінчився 26.04.2020 року, а відсотки у сумі 2 058,60 грн нараховані з 26.04.2020 по 25.11.2020 поза межами строку кредитування, відтак до стягнення з позичальника не підлягають. 
Суд також враховує, що згідно з розрахунком заборгованості відповідачкою сплачено 2 967,25 грн на погашення відсотків. Тому, сума прострочених платежів за відсотками в межах строку кредитування становить 4 830,54 грн.

Щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісії).
У справі, яка розглядається, кредитний договір № Р.29.762.70646 сторони уклали 26 квітня 2017 року, тобто до набрання чинності (10 червня 2017 року) Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.
Суд встановив, що пунктом 1.12 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначені пунктом 6.1 договору «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». В графіку щомісячних платежів договору зазначено графа «Комісія», визначення та умови сплати якої прямо не передбачено умовами цього договору.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року — остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
Відповідно до ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки
Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року) послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (яка діяла на момент укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).
За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. 
Зазначені положення законодавства поширюються, як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином передбачений кредитним договором пункт 1.12 про нарахування комісії (плати за кредитне обслуговування) є таким що не відповідає нормам чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, а тому є нікчемним. При цьому, положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
Також, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшов висновку про те, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.
У постанові від 31 липня 2025 року у справі №199/441/21 (провадження №61-9002св23) Верховний Суд вказав, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору (29 березня 2017 року), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
При цьому, визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з оплати за обслуговування кредиту у розмірі 33 631,68 грн. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у подібних правовідносинах у постанові від 31 липня 2025 року у справі № 199/441/21 (провадження №61-9002св23).

Разом з тим, з огляду на нікчемність п. 1.12 та п. 6 кредитного договору № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 року суми коштів, які вносились ОСОБА_1 за обслуговування кредитної заборгованості та які відображені у розрахунку заборгованості в сумі 11 328,67 суд розподіляє на погашення тіла кредиту та відсотків на залишок кредиту. 
Кошти за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 4830,54 суд зараховує на погашення заборгованості за відмотками, а різницю у розмірі 6 498,13 грн (11328,67 – 4830,54 = 6 498,13 грн) суд зараховує у заборгованість за тілом кредиту (22 714,72 – 6 498,13 = 16 216,59).
Отже, з відповідачки на користь позивача на підставі кредитного договору № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 необхідно стягнути 16 216,59 грн заборгованості за тілом кредиту.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення у сумі 16 216, 59 грн.
VI. Судові витрати
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі; судовий збір за подання позову у даній справі у розмірі 2 662,40 гривень.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 гривні, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. Зазначена сума судового збору була сплачена враховуючи те, що позовна заява позивачем була подана до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», то відповідно до ЗУ «Про судовий збір», застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в ухвалах від 14.12.2021 р. у справі № 9901/454/21, від 31.01.2022 р. у справі № 316/356/20, від 03.02.2022 р. у справі № 300/1617/21, від 14.02.2022р. у справі № 560/4216/21, від 15.02.2022 р. у справі № 560/8629/21.
Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково (24,50%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 652,29 гривень.

До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 з адвокатським об`єднанням «Апологет», де вартість послуги за одну кредитну справу становить 8 000 грн, акт наданих послуг № 606 від 09.03.2026 у справі щодо ОСОБА_1 з погодженим переліком послуг та їх вартості.
Відповідно до п.1.1., 2.3. договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах у юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 кредитну справу складає 8000,00 грн без ПДВ.
Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Від відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, то з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (24,50 %) слід стягнути 1960,00 гривень (8 000 х 24,50 / 100 = 980,00).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 526, 530, 599, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133,141, 187, 211, 247, 263-265, 267, 273, 274, 353-355, 435 ЦПК України, Законом України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Законом України «Про судовий збір», суд, 
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № Р.29.762.70646 від 26.04.2017 року в розмірі 16 216 (шістнадцять тисяч двісті шістнадцять) гривень 59 коп.
В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 652 (шістсот п`ятдесят дві) гривні 29 коп. та за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація щодо сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит- Капітал", код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, м. Львів, 79029;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. Є. Малюшевська