Справа № 127/38167/25
Провадження № 2/127/9052/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

10 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до Вінницького міського суду вінницької області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позовні вимоги мотивовані тим, що 14 серпня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №149969 в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Як зазначає позивач, до укладення договору відповідач пройшла процедуру реєстрації на офіційному вебсайті кредитодавця, надала свої персональні дані, пройшла ідентифікацію та верифікацію особи, у тому числі із використанням системи BankID Національного банку України, після чого отримала можливість укласти кредитний договір в електронній формі.
За твердженням позивача, кредитний договір складався з індивідуальної частини, графіка платежів та публічної частини, розміщеної на вебсайті кредитодавця. Перед укладенням договору відповідачу також було надано паспорт споживчого кредиту та правила надання грошових коштів у позику для ознайомлення з умовами кредитування.
Позивач вказує, що після прийняття відповідачем умов кредитування та підписання індивідуальної частини договору електронним підписом між сторонами виникли договірні правовідносини, а кредитодавець набув обов`язку надати кредитні кошти, тоді як відповідач - повернути отримані кошти та сплачувати проценти й інші платежі, передбачені договором.
На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 14 серпня 2024 року здійснив перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . На думку позивача, факт перерахування коштів підтверджується довідкою про переказ грошових коштів та свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором.
Разом із тим, як зазначено у позовній заяві, відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
Крім того, позивач зазначає, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» був укладений договір факторингу №10102024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за низкою кредитних договорів.
На підтвердження переходу права вимоги позивач посилається на Реєстр прав вимоги №4 від 07 січня 2025 року та Акт приймання-передачі Реєстру прав вимог №4 від 07 січня 2025 року, відповідно до яких до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №149969 від 14 серпня 2024 року.
Позивач зазначає, що з моменту переходу права вимоги саме ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» стало новим кредитором у спірному зобов`язанні та набуло усіх прав первісного кредитора в тому обсязі і на тих умовах, які існували на момент відступлення права вимоги.
За розрахунком позивача, станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №149969 від 14 серпня 2024 року становить 12 667 грн 10 коп., з яких: 6 945 грн 00 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту; 5 321 грн 10 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом; 401 грн 00 коп. - заборгованість за комісією; штрафні санкції (пеня та штрафи) не нараховувалися. 
Позивач вказує, що зазначена заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором, а також випискою з особового рахунку боржника.
Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору та невиконання обов`язку щодо повернення кредитних коштів і сплати передбачених договором платежів, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №149969 від 14 серпня 2024 року у розмірі 12 667 грн 10 коп., а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.
Також на виконання вимог ухвали від 22.12.2025 про витребування доказів по справі, було витребувано від банківської установи інформацію щодо належності платіжної картки та руху коштів по рахунку відповідача.
Згідно з наданою банком інформацією на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , відкриту до рахунку № НОМЕР_3 . Також банком повідомлено, що номер телефону НОМЕР_4 був та є фінансовим номером телефону, прив`язаним до зазначеної платіжної картки, та містився в анкетних даних клієнта ОСОБА_1 .
Із наданої банком інформації та виписки по рахунку вбачається, що по рахунку, до якого емітована платіжна картка № НОМЕР_2 , 14 серпня 2024 року відбулося зарахування грошових коштів у сумі 5000,40 грн. Банком також надано виписку по рахунку за період з 14 серпня 2024 року по 19 серпня 2024 року, яка містить відомості про рух коштів за вказаним рахунком.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням, відзив на позовну заяву не надала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками та конверти з судовою повісткою, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, перевіривши їх належними та допустимими доказами, оцінивши кожний доказ окремо та всі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Згідно зі статтями 76, 77, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, а кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається.
Судом встановлено, що 14 серпня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №149969 в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтями 627, 628 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та погодженні умов договору, а зміст договору становлять умови, визначені сторонами на власний розсуд та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди щодо усіх його істотних умов.
Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладення договорів в електронній формі регулюються Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі.
Згідно з частинами третьою, шостою та дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) та її прийняття (акцепту), а електронний договір, підписаний у порядку, визначеному законом, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
З наданих позивачем доказів убачається, що відповідач пройшла процедуру реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, надала свої персональні дані, пройшла процедуру ідентифікації та верифікації особи, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, правилами надання кредиту, графіком платежів та іншими умовами кредитування, після чого підписала кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку, що електронний договір, укладений шляхом використання одноразового ідентифікатора, є належною формою правочину та має однакові юридичні наслідки з договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір №149969 від 14 серпня 2024 року укладений відповідно до вимог чинного законодавства України та є належною правовою підставою виникнення цивільних прав та обов`язків сторін.
Згідно з пунктом 2.2.1 індивідуальної частини кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 6945 грн 00 коп.
Умовами договору передбачено, що кредит надається шляхом перерахування 5000 грн 40 коп. на банківську картку позичальника № НОМЕР_5 та 1944 грн 60 коп. шляхом погашення за рахунок кредитних коштів комісії за надання кредиту, передбаченої пунктом 2.5 індивідуальної частини договору.
Таким чином, загальна сума кредиту становила саме 6945 грн 00 коп., а сума 5000 грн 40 коп. є лише частиною кредитних коштів, яка підлягала безпосередньому перерахуванню на рахунок відповідача.
Відповідно до пункту 2.3 індивідуальної частини договору проценти за користування кредитом встановлені у розмірі 586,00 % річних із фіксованою процентною ставкою
Пунктом 2.5 індивідуальної частини договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 1944 грн 60 коп., що складає 28 відсотків від загальної суми кредиту.
Згідно з пунктом 2.6 індивідуальної частини кредитного договору строк кредитування становить 70 календарних днів, а саме з 14 серпня 2024 року по 23 жовтня 2024 року.
Відповідно до пункту 2.6.1 договору повернення кредиту, сплата процентів та комісій здійснюється згідно з графіком платежів із періодичністю один раз на два тижні.
Пунктом 2.7 індивідуальної частини договору визначено, що загальні витрати позичальника за кредитом, без урахування суми основного боргу, становлять 7270 грн 70 коп., а денна процентна ставка складає 1,4956 % на день.
Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору первісний кредитор здійснив перерахування кредитних коштів відповідачу.
Із наданої банківської інформації вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , відкриту до рахунку № НОМЕР_3 .
Банком також підтверджено, що номер телефону НОМЕР_4 був та є фінансовим номером телефону відповідача та міститься в її анкетних даних.
Крім того, відповідно до виписки по рахунку встановлено, що 14 серпня 2024 року на зазначений рахунок було зараховано грошові кошти у сумі 5000 грн 40 коп.
Таким чином, надані суду докази підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів та виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконала, кредитні кошти у передбачені договором строки не повернула, проценти та інші платежі в повному обсязі не сплатила, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість.
Щодо права позивача на звернення до суду із даним позовом суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом відступлення права вимоги.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Судом встановлено, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №10102024.
Відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 07 січня 2025 року та Акта приймання-передачі Реєстру прав вимог №4 від 07 січня 2025 року до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №149969 від 14 серпня 2024 року.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло статусу нового кредитора та має право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за кредитним договором.
Перевіряючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд враховує, що відповідачем не подано доказів належного виконання зобов`язань, не надано доказів погашення заборгованості, не подано контррозрахунку та не спростовано наведений позивачем розрахунок.
Із наданого розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку вбачається, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 12 667 грн 10 коп., з яких: 6945 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5321 грн 10 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 401 грн 00 коп. - заборгованість за комісією. 
Суд бере до уваги, що наведений розрахунок узгоджується з умовами кредитного договору, реєстром прав вимоги, випискою з особового рахунку боржника та іншими матеріалами справи.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач довів факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів, факт переходу до позивача права вимоги та наявність непогашеної заборгованості у заявленому розмірі.
За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді .
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18).
На підтвердження понесених витратна професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію Договору про надання правничої допомоги  № 20/08/25-01 від 20.08.2025), додаткову угоду № 25771012966 від 11.09.2025 до Договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025,- Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно Договору правничої допомоги у розмірі 7000 ,00, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження N 12-171гс19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі N 211/3113/16-ц).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування у даній справі, відсутність необхідності збору доказів, складність застосування норм права, суд вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої ТОВ «ФК «ЕЙС» до відшкодування у розмірі 7000 ,00 грн є значно завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності.
В даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих доказів є невеликим, враховуючи кількість боржників за договором факторингу даний позов для підготовки його до розгляду є однотипним, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу , оскільки такий розмір є об`єктивним, справедливим та співмірним зі складністю справи та наданим адвокатом послуг.
Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» при зверненні до суду з позовною заявою сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Отже, судові витрати, що підлягають позивачу до компенсації за рахунок відповідача за подання позовної заяви становлять 2422,40 грн.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись ст.ст. 205, 207, 512, 514 ,516, 526, 625, 626, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, ст.ст.11,12,13 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 137, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №149969 від 14 серпня 2024 року у загальному розмірі 12 667 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 10 копійок, яка складається з 6945 грн 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 5 321 грн 10 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 401 грн 00 коп. - заборгованості за комісією. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, вул. Поправки Юрія, будинок 6, кабінет 13;
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 16.06.2026.

Суддя: