ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15483/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 в адміністративній справі №160/15483/25 (суддя Лозицька І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15), викладеному у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 25.02.2025 №046350016709 – протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 25.02.2025 №046350016709;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за списком №2 період роботи з 03.05.2006 по 01.01.2015 та з 01.06.2018 по 16.05.2019, та до загального страхового стажу періоди роботи з 03.08.1987 по 22.10.1989, з 04.04.1995 по 15.01.1996 та з 19.04.1997 по 31.12.1998;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15), з урахуванням висновків суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.02.2025 №046350016709.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 періоди роботи з 03.05.2006 по 01.01.2015 та з 01.06.2018 по 16.05.2019, та до загального страхового стажу періоди роботи з 03.08.1987 по 22.10.1989, з 04.04.1995 по 15.01.1996 та з 19.04.1997 по 31.12.1998.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15), з урахуванням висновків суду у даній справі, та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, 17.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.02.2025 №046350016709 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Рішення мотивоване тим, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж заявниці становить 22 роки 04 місяці 19 днів, пільговий стаж за Списком №2 з урахуванням кратності згідно статті 60 становить 08 років 06 місяців 28 днів. До пільгового стажу враховано всі періоди роботи за Списком №2 згідно довідки від 21.04.2020 №767 за винятком розриву в атестації робочих місць з 01.06.2018 по 16.05.2019 та період роботи з 03.05.2006 по 01.01.2015, оскільки в довідці не зазначено, в якому відділенні працювала на посаді молодшої медсестри.
08.05.2025 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із запитом №80 (в порядку ст. 24 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”), в якому просив надати інформацію про те, чи було враховано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 для визначення пільгового та загального стажу роботи.
Листом від 19.05.2025 №0400-010307-8/96055 “Про надання інформації” Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу про те, що до страхового стажу позивача не зараховано, на підставі записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.04.2004, періоди роботи з 03.08.1987 по 17.01.1995 (період з 23.10.1989 по 17.01.1995 зараховано як період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку), з 04.04.1995 по 15.01.1996 та з 19.04.1997 по 31.12.1998, оскільки дата заповнення дублікату трудової книжки (09.04.2004) та дата прийняття на роботу (03.08.1987) значно різняться в часі. До пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 не зараховано період роботи з 03.05.2006 по 01.01.2025 на посаді молодшої медичної сестри стаціонару КП “Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання “Фтизіатрія” Дніпропетровської обласної ради, оскільки в пільговій довідці від 21.04.2020 №767 не зазначено назву відділення, та період з 01.06.2018 по 16.05.2019 у зв`язку з відсутністю атестації робочого місця. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною першої статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015 року) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України за №1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону №1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, суд першої інстанції правильно визначив, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а саме:
- пунктом «б» частини другої статті 13 Закону №1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінок, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- статтею 114 Закону України №1058-IV передбачено право на пенсію за віком працівникам зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
При цьому, статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до абзаців першого другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Також, згідно із абзацом першого пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VІІІ.
У спірних правовідносинах, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає:
- 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ);
- 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ.
Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, суд вважає обґрунтованою позицію позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п.«б» ст.13 Закону №1788 у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 року №213.
Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому, згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Відповідно до відомостей, які містяться в наданому дублікату трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.04.2004 містить наступні записи щодо спірних періодів роботи позивача:
03.08.1987 – прийнята до Павлоградської швейної фабрики швачкою другого розряду на підставі наказу №128к від 21.07.1987 (стор. 2-3);
17.01.1995 – звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (по догляду за дитиною до 14-річного віку) на підставі наказу №3к від 10.01.1995 (стор. 2-3);
04.04.1995 –прийнята до колгоспу “Комсомолець” в якості доярки бригади №4 на підставі наказу №14-к від 04.04.1995 (стор. 4-5);
15.01.1996 – звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №4-к від 15.01.1996 (стор. 4-5);
19.04.1997 – прийнята до КСП “Комсомолець” різноробочою на підставі протоколу №4 від 17.05.1997 (стор. 4-5);
15.03.1999 – звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі розпорядження №5-к від 15.03.1999 (стор. 4-5);
03.05.2006 – прийнята до ОКЗ “Протитуберкульозний диспансер” на посаду молодшої медичної сестри стаціонару на підставі наказу №29 пар. 2 від 03.05.2006 (стор. 8-9);
11.06.2012 – заклад ОКЗ “Протитуберкульозний диспансер” перейменовано на Комунальний заклад “Павлоградський протитуберкульозний диспансер” Дніпропетровської обласної ради” на підставі наказу №168 від 11.06.2012 (запис №12);
02.01.2015 – переведена на посаду молодшої медичної сестри (санітарки палатної) відділення легеневого туберкульозу для дорослих №2 на підставі наказу №1 п. 6 від 02.01.2015 (запис №13);
01.06.2018 – Комунальний заклад “Павлоградський протитуберкульозний диспансер” Дніпропетровської обласної ради” реорганізовано шляхом приєднання до Комунального закладу “Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання “Фтизіатрія” Дніпропетровської обласної ради” на підставі наказу №138 від 30.05.2018 (запис №14);
01.06.2018 – переведена на посаду молодшої медичної сестри (палатної) туберкульозного відділення №15 на підставі наказу №76-ос від 30.05.2018 (запис №15);
04.01.2019 – Комунальний заклад “Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання “Фтизіатрія” Дніпропетровської обласної ради” перетворено на Комунальне підприємство “Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання “Фтизіатрія” Дніпропетровської обласної ради” на підставі наказу №228 від 29.12.2018 (запис №16);
30.03.2020 – звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №44-ос від 18.03.2020 (запис №17). 
Крім того, на підтвердження періодів роботи позивачем надано довідку від 21.04.2020 №767 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану Комунальним підприємством “Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання “Фтизіатрія” Дніпропетровської обласної ради”, на підтвердження періодів роботи з 03.05.2006 по 01.01.2015, з 02.01.2015 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 31.05.2018, з 01.06.2018 по 30.05.2020, та належність відповідних посад, займаних позивачем, до Списку №2. 
Також, на підтвердження періодів роботи з 03.05.2006 по 01.01.2015, з 02.01.2015 по 31.05.2018, з 01.06.2018 по 30.03.2020 позивачем надано довідку від 21.04.2020 №68, видану Комунальним підприємством “Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання “Фтизіатрія” Дніпропетровської обласної ради” та накази про результати атестації робочих місць, копії яких містяться у матеріалах справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що періоди роботи позивачки з 03.05.2006 по 01.01.2015 та з 01.06.2018 по 16.05.2019, та до загального страхового стажу періоди роботи з 03.08.1987 по 22.10.1989, з 04.04.1995 по 15.01.1996 та з 19.04.1997 по 31.12.1998 підлягають зарахуванню до її пільгового стажу за Списком №2.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 року залишити - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом. 

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова