Суддя Ритов Я. М. 

Справа № 644/3227/26 
Провадження № 2/644/3265/26 

18.05.2026 

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

18 травня 2026 року м. Харків

Індустріальний районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого судді Ритова Я.М.,
за участю секретаря Швайка О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без письмової згоди батька, 

встановив:

Адвокат Зарицька Катерина Юріївна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, в якій просила надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року було розірвано. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на теперішній час, донька не має реєстрації місця проживання, що негативно впливає на реалізацію прав дитиною, зокрема, отримання паспорту. У відповідності до вимог сімейного законодавства, місце проживання дитини реєструється за зареєстрованим місцем проживання одного з батьків. Мати дитини, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Власник нерухомого майна надає беззаперечну згоду на проведення реєстрації місця проживання дитини за вказаною адресою. Фактично, дитина проживає за вказаною адресою, умови проживання відповідають всім необхідним для належного розвитку дитини. Однак, реалізувати реєстрацію місця проживання дитини не вбачається за можливе через відсутність письмової згоди батька. Батько дитини займає інфантильну позицію, не бажаючи проводити спілкування з дитиною, та не бажаючи хоч щось зробити для власної доньки.
З підстав того, що батько дитини не бере участі у вихованні доньки, не провідує, не цікавиться її життям та здоров`ям, позивачка зверталася до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, проте судом було відмовлене у задоволені вимоги про позбавлення батьківських прав, з підстав занадто суворої міри впливу щодо виховання дитини. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку надати згоду зареєструвати місце проживання дитини не лише разом з матір`ю, але й, як батько дитини, не звернувся з власного заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за своїм місцем реєстрації. Отже, з огляду на загальну позицію батька, вирішити питання про реєстрацію місця проживання дитини в досудовому порядку неможливо, що є належною реалізацією прав та інтересів дитини. Невизначеність реєстрації місця проживання дитини за місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 30.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) осіб.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час, дату та час розгляду справи повідомлялись, остання надала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Індустріального районного суду міста Харкова від 18.05.2026 року проведено заочний розгляд даної справи, згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились про час, дату та час розгляду справи повідомлялись, від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, остання просила розгглянути справу у її відсутність, на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного.
Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.06.2015 року.
У сторін народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.10.2012 року, на яку рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 року присуджено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 17.03.2026 року, власником квартири є ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.05.2004 року.
Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 24.07.2023 року, відомості щодо реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні. 
Спору щодо визначення місця проживання дитини між батьками не має.
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.07.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , для дитини створено всі умови для проживання за вкзааною адресою. 
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 18 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частинами 2,8,9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття 176 СК України).
Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.
У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.
Подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (пункт 51 Порядку).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 752/2951/20 (провадження № 61-11860св21), зазначено, що: "при вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами".
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
У даній справі судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому власник квартири не заперечує проти реєстрації місця проживання дитини за вищевказаною адресою. 
Спору між батьками дитини щодо місця її проживання судом не встановлено. На даний час дитина не має жодного місця реєтрації її проживання.
За таких обставин невизначеність реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за зареєстрованим та фактичним місцем проживання своєї матірі ОСОБА_1 та неможливості отримати згоду батька, суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.
Враховуючи викладене, суд керуючись насамперед найвищими інтересами дитини, за якою наразі не зареєстровано жодне житло, вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню.
У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд 
ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без письмової згоди батька- задовольнити.
Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою місця реєстрації матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , без згоди батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони:
позивач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;
відповідач ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ;
треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 26489104, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55, Департамент реєстрації Харківської міської ради, ЄДРПОУ 40214227, м. Харків майдан Павлівський, буд. 4.

Суддя Я.М. Ритов