справа № 278/5305/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року       м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі – ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із останньої заборгованість в загальній сумі 33 430,44 грн.
У обґрунтування заявленого ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» повідомило, що між ним та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти та зобов`язалася повернути їх у строки, обумовлені цим договором. Разом із тим, ОСОБА_1 самоусунулася від виконання взятих на себе зобов`язань через що позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачка, скориставшись своїм процесуальним правом, направила на адресу суду відзив на позовну заяву в якому в позовні вимоги визначала частково, а саме вимоги щодо сплати тіла кредиту в сумі 10 000 грн.
У обґрунтування заявленого остання повідомила, що вона є дружиною військовослужбовця Збройних Сил України, а тому на неї розповсюджуються приписи п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема в частині звільнення її від обов`язку сплати процентів за користування кредитними коштами.
ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» подало до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому підтримало свою позицію, викладену в позові.
У подальшому від ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому остання визнавала позовні вимоги у обсязі, вказаному у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
21 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений шлюб після державної реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 » (а.с. 72).
Відповідно до довідки окремої автомобільної санітарної роди НОМЕР_1 від 19 серпня 2025 року ОСОБА_2 із 11 березня 2022 року по дату надання цієї інформації перебуває у вказаній військовій частині на військовій службі за призовом під час мобілізації (а.с. 73).
18 травня 2024 року між ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладений договір № 499767-КС-001 про надання кредиту (далі – Договір) за умовами якого остання отримала кредит в сумі 10 000 грн (п. 2.6 Договору) строком до 02 листопада 2024 року (п. 2.7 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на рівні 1,16% на день (п. 2.11 Договору) (а.с. 20-24).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на підставі зазначеного договору позивачем за ОСОБА_1 обліковується борг на загальну суму 33 430,44 грн із яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту в складає, 22 371,09 грн – заборгованість за процентами та 1 059,35 грн – заборгованість за комісією (а.с. 15 зворот).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). 

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову із огляду на наступне.
Так, позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості.
Разом із тим, стосовно доводів ОСОБА_1 щодо розповсюдження на неї приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд вказує наступне.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18 травня 2024 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був вкладений викласти в наступній редакції:  «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Так, судом установлено, що вищевказаний кредитний договір був укладений в день, коли вищевказаний нормативно-правовий акт набув законної сили, тобто у день коли його приписи почали бути обов`язковими до виконання на території України усіма суб`єктами права.
Ураховуючи вищевикладене, а також зважаючи на доведення позивачкою факту перебування станом на день підписання кредитного договору та протягом строку його дії в шлюбі із діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, суд уважає, що на ОСОБА_1 розповсюджувалися приписи п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в силу яких вона звільнена від сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак, позовні вимоги ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в цій частині задоволеними бути не можуть.
З приводу питання стягнення із відповідачки заборгованості по сплаті комісії суд уважає звернути увагу позивача на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відтак, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Окрім цього, Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року по справі № 686/14530/15 виснувано, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Відтак, ураховуючи норми законодавства, якими врегульоване питання комісії при наданні кредиту, а також зважаючи на усталену судову практику з цього приводу, суд зауважує, що віднесення сплачених відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості за комісією прямо суперечить законодавству України, оскільки суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку позикодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
За таких обставин, суд уважає, що позовні вимоги ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за комісією не підлягають до задоволення, оскільки це суперечитиме законодавству України.
У решті, зважаючи на досліджені у ході розгляду цієї справи письмові докази, а також на визнання відповідачкою заборгованості за тілом кредиту, суд уважає за можливе задовольнити позовні вимоги ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» частково, а саме в частині стягнення із відповідачки заборгованості за тілом кредиту.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
Окрім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати за розгляд цієї справи які складаються із суми судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 724,53 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (бульвар Лесі Українки, 26, оф. 411, м. Київ, код ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за кредитним договором № 499767-КС-001 від 18 травня 2024 року в загальній сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
У решті вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір в сумі 724 (сімсот двадцять чотири) гривні 53 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 25 травня 2026 року.

Суддя          Віктор Мокрецький